У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточнені, та просила встановити факт, що квартиру АДРЕСА_1,площею 62,25 кв. м, що зареєстрована за ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вона придбала за свої особисті кошти; скасувати договір купівлі-продажу квартири від 03 лютого 2001 року, що зареєстрований в реєстрі за № 484 приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю.; визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1, площею 62,25 кв. м.

Позов обґрунтовано тим, що спірна квартира була придбана за особисті кошти позивача, які вона отримала в якості доплати при обміні квартири АДРЕСА_2 та оформлена на сина ОСОБА_5 03 лютого 2001 року за договором купівлі-продажу. Також ОСОБА_4 зазначала, що договір купівлі-продажу між продавцями та її сином було укладено в усній формі ще в лютому 2000 року, однак через відсутність у продавця довіреності від доньки на продаж квартири, яка згодом була отримана в 2001 році, нотаріальний договір був укладений в 2001 році, тобто в той час коли син вже уклав шлюб з ОСОБА_6 Крім того, ОСОБА_4 вказувала, що суд апеляційної інстанції своїм рішенням виділив 1/2 частину спірної квартири ОСОБА_6, без участі в суді позивача, визнавши квартиру сумісною власністю подружжя, посилаючись на договір купівлі-продажу, який зареєстрований через одинадцять місяців після укладення шлюбу, однак вказана квартира придбана за кошти позивача та не має ніякого відношення до сумісної власності подружжя.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 листопада 1998 року ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 поміняли належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_2, що належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 20 листопада 1996 року - на належну на праві власності ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується нотаріально посвідченим договором міни. Відповідно до п. 2 вказаного договору, міна зроблена без доплат.

03 лютого 2001 року між ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_13 та відповідачем ОСОБА_5 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1.

Також судами встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 липня 2001 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за проданий автомобіль марки «Мерседес-Бенц» в розмірі 6 317 грн 50 коп. Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволений, визнано ОСОБА_6, такою, що втратила право користування житловим приміщенням спірної квартири та знято її з реєстраційного обліку. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2011 року скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 липня 2001 року та ухвалено нове, яким проведено поділ квартири АДРЕСА_1, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року вказане рішення апеляційного суду залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та необґрунтованість позивних вимог ОСОБА_4

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко