10 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Ізмайлової Т.Л.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 листопада
в с т а н о в и л а:
У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулось до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 10 вересня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 6/08/02/16-ENfvW, згідно умов якого остання отримала 25 000 дол. США зі сплатою 10 % річних за користування кредитними котами строком до 08 вересня 2028 року.
На забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором
10 вересня 2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 5-6/08/02/16-ENfvW, згідно умов якого останній зобовʼязався відповідати перед кредитором як солідарний боржник разом із ОСОБА_4 за неналежне виконання зобовʼязань останньої.
31 травня 2010 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 6/08/02/16-ENfvW від 10 вересня 2008 року, згідно умов якого сторони внесли зміни до кредитного договору в частині визначення щомісячних платежів.
27 вересня 2010 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 6/08/02/16-ENfvW від 10 вересня 2008 року, згідно умов якого змінено номери рахунків для обліку кредитних коштів та процентів.
У звʼязку із неналежним виконання зобовʼязань за кредитним договором, станом на 12 листопада 2014 року утворилась заборгованість, яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 648 дол. США, що еквівалентно 10 205 грн 76 коп., поточної заборгованості по кредиту в розмірі 18 031 дол. США, що еквівалентно 283 981 грн 47 коп., простроченої заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі
1 010,24 дол. США, що еквівалентно 15 910 грн 90 коп., поточної заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 57,07 дол. США, що еквівалентно 898 грн 83 коп., та пені в розмірі 5 177 грн 96 коп.
Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ «Банк Форум» просило стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, а саме: прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 648 дол. США, поточну заборгованість по кредиту в розмірі 18 031 дол. США, прострочену заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 1 010,24 дол. США, поточну заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 57,07 дол. США, та пеню в розмірі 5 177 грн 96 коп.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Форум» в солідарному порядку заборгованість в розмірі 19 746,31 дол. США та пеню в розмірі 5 083 грн

15 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 листопада 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно кредитного договору № 6/08/02/16-ENfvW від 10 вересня 2008 року (далі - кредитний договір) Банк та позичальник ОСОБА_4 дійшли згоди по таким умовам: кредит надається в розмірі 25 000 дол. США на придбання житла строком до 08 вересня 2028 року зі сплатою 10 % річних. Позичальник з наступного місця після видачі кредиту здійснює його повернення щомісячно частинами в сумі не менше 105 дол. США. Переплата в поточному місяці дає право позичальнику на відповідну меншу суму повернути кредит в наступних періодах.

10 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 5-6/08/02/16-ENfvW (далі договір поруки) згідно якого ОСОБА_5 зобовʼязався в разі невиконання або порушення ОСОБА_4 зобовʼязань за кредитним договором погасити заборгованість по кредитному договору, нараховані проценти, інші платежі передбачені кредитним договором. У випадку невиконання зобовʼязань по кредитному договору та договору поруки ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 відповідають перед Банком як солідарні боржники. Порука припиняється, зокрема, якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобовʼязань за кредитним договором не предʼявить вимоги до поручителя (т. 1 а. с. 19).

Додатковою угодою № 1 від 31 травня 2010 року до кредитного договору були внесені зміни до кредитного договору щодо порядку оплати кредиту: передбачалося що повернення кредиту здійснюється в сумі не менше 105 дол. США щомісячно з жовтня 2008 року по лютий 2010 року, з березня по жовтень 2010 року повернення кредиту не здійснюється, з листопада 2010 року по вересень 2028 рік кредит повертається щомісячно в сумі не менше 108 дол. США.

Додаткова угода № 1 від 31 травня 2010 року підписана

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПАТ «Банк Форум».

Додатковою угодою № 2 до кредитного договору від 27 вересня

2010 року змінено номери рахунків для обліку кредитних коштів та процентів. Дана додаткова угода набрала чинності з 27 вересня 2010 року.

У серпні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були направлені вимоги про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів, пені, які повернулися Банку за спливом строку зберігання на пошті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За містом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1

ст. 1049 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року справа № 6-272цс16, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року справа № 6-190цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив факт невиконання боржником умов договору щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним, а тому суди обґрунтовано поклали на позичальника та поручителя солідарний обов'язок по відшкодуванню Банку завданих збитків, правильно врахувавши при цьому, що розмір пені має бути зменшений на суму, яка нарахована за межами строку позовної давності, про яку було заявлено стороною у спорі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 14 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 серпня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від

14 листопада 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова