Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/675/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.04.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відкритого акціонерного товариства «Долинський цукровий завод»,третя особа товарна біржа «Кіровоград-експерт» про визнання права власності, зобовязання сплатити орендну плату та повернути майно.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, відкритого акціонерного товариства «Долинський цукровий завод», третя особа: товарна біржа «Кіровоград-експерт» про визнання права власності, зобовязання сплатити орендну плату та повернути майно.

Зазначає, що 01 січня 2016 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір оренди нерухомого майна № 0101/16-1. Згідно умов договору він надав ОСОБА_3 у тимчасове платне користування належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться по вул. Будівельників, 8, смт. Молодіжне, Долинського району Кіровоградської області, а відповідач за актом приймання передачі від 01 січня 2016 року, прийняв вказане у договорі майно.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.3. договору ОСОБА_3 зобовязався сплачувати щомісячно не пізніше третього числа кожного місяця з моменту прийняття нерухомого майна, орендну плату у розмірі 2000 грн..

Проте, відповідач це зобовязання зі сплати орендної плати не виконує, заперечує його право власності на майно.Відмову у сплаті орендної плати обґрунтовує тим, що ВАТ «Долинський цукровий завод» не мало права продавати майно, що є предметом договору оренди, оскільки це майно йому не належало.

Просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно та забов'язати ОСОБА_3 сплатити суму орендної плати в розмірі 6 000 грн. та повернути нерухоме майно, яке було передано згідно договору оренди від 01 січня 2016 року( а.с. 1-4).

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено ( а.с 103-104).

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову ( а.с 111-112).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представники підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи Товарна біржа «Кіровоград-експерт», які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ВАТ «Долинський цукровий завод» припинило діяльність без правонаступника.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено, що 14 грудня 2006 року асоційований член біржі, біржовий брокер приватний підприємець ОСОБА_4, що діяв на підставі договору-доручення від 01 грудня 2006 року в інтересах ВАТ «Долинський цукровий завод» в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_5, як продавець, та асоційований член біржі біржовий брокер приватний підприємець ОСОБА_6, що діяла на підставі договору доручення від 11 грудня 2006 року в інтересах приватного підприємця ОСОБА_2, як покупця, на товарній біржі «Кіровоград експерт» 14 грудня 2006 року уклали договір купівлі-продажу, реєстраційний номер 300/10 .

Відповідно до цього договору ВАТ «Долинський цукровий завод» продав, а покупець ФОП ОСОБА_2 купив будівлі і споруди заводу для подальшого демонтажу згідно додатку № 1, який є невідємною частиною цього договору(всього 75 найменувань будівель і споруд). Продаж вчинено за 65 000 грн. (а.с.7-8,9,10).

Предметом вказаного договору купівлі-продажу було, зокрема нерухоме майно:

1.будівля складу цеху механізації площею 48 кв. м;

2.будівля конюшні площею 747,04 кв. м;

3. будівля складів ядохімікатів площею 189,1 кв.м;

4.будівля вагової будки б/п складу буряка з навісом площею 23,94кв. м;

5. будівля торгового павільйону площею 80 кв. м;

6.будівля операторної АЗС площею 24,9 кв. м;

7. будівля галереї з адмінбудівлі в завод площею 92,3 кв. м;

8. будівля прохідної біля північної сторони воріт площею 4,3 кв. м;

9.будівля прохідної південної площею 8 кв. м;

10. прохідна біля адміністративної будівлі площею 23,5 кв. м;

11. будівля мазутної насосної І підйому площею 67,6 кв. м;

12. будівля вводу кабелів на 35 Кв площею 23,37 кв. м;

13. будівля складу площею 264 кв. м;

14.будівля складу площею 288 кв. м;

15. будівля складу площею 532 кв. м;

16. будівля підсобного приміщення на складі ГММ площею 8,4 кв. м;

17. будівля гаража вантажних автомобілів площею 525 кв. м;

18. будівля підсобного приміщення площею 24 кв. м;

19.будівля підсобного приміщення площею 30 кв. м;

20.будівля підсобного приміщення площею 18 кв. м;

21. будівля КПП площею 11 кв. м;

22.будівля електроцеху площею 452,62 кв. м;

23. склад вапнякового каменю зі з. д. естакадою площею 5700 кв. м;

24.склад палива площею 9600 кв. м;

25.сховище для зберігання віджатого жому площею 25750 кв. м;

26.поля фільтрації промислової води площею 2160000 кв. м;

27. цегляна димова труба діаметром в основі 5 м висотою 60 м площею

20 кв. м;

28. бурячна з. д. естакади площею 5600 кв. м..

01 січня 2016 року між ФОП ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір № 0101/16-1 оренди вказаного нерухомого майна на строк до 31 грудня 2016 року з можливістю його пролонгації (а. с. 11, 12).

Актом приймання передачі обєкта оренди від 01 січня 2016 року, підтверджено факт передачі ФОП ОСОБА_2 цього нерухомого майна та його прийняття орендарем ОСОБА_3 (а.с.13).

За умовами договору оренди ОСОБА_3 прийняв на себе зобовязання вносити орендодавцю відповідно до умов цього договору орендну плату у розмірі 2000 грн. на місяць. Орендна плата сплачується не пізніше 3-го числа кожного місяця (п.3.1,3.2,3.3 договору оренди).

Позивач повідомляв відповідача про необхідність сплатити орендну плату, проте відповідач надав письмову відповідь про те, що він відмовляється від виконання вказаних вимог, оскільки орендодавець не має права вимагати сплати орендної плати, оскільки не є власником спірного нерухомого майна, так як договір купівлі-продажу на товарній біржі не був нотаріально посвідчений.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання права власності позивача на спірне нерухоме майно, суд першої інстанції прийшов до правильного і обґрунтованого висновку про відсутність для цього правових підстав.

Статтею 15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1957-ХІІ «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна), передбачено, що біржовий договір вважається укладеним з моменту його реєстрації на біржі та не підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, відповідно до частини 4 статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продаж валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За частиною 2 статті 210 цього Кодексу такі правочини є вчиненими з моменту їх державної реєстрації.

Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним щодо правил укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна. З питання купівлі-продажу нерухомого майна спеціальними є норми, закріплені у Цивільному кодексі України, який уведено в дію з 01 січня 2004 року.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується змістом копії спірного біржового договору купівлі-продажу, інформацією обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» № 28 від 12 листопада 2016 року, у порушення вказаних вимог закону договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 грудня 2006 року нотаріально не посвідчувався, а також не проведено його державну реєстрацію.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний правочин не має юридичної сили та не тягне за собою ніяких правових наслідків, у звязку з чим відмовив у задоволенні позову про визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, оскільки не грунтуються на законі.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав би прийняти до уваги рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2013 року та рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2013 року, які мають преюдиціальне значення для вирішення спору.

Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення орендної плати за користування майном - будівлею торгового павільйону по вул. Будівельників,8 в смт Молодіжне Долинського району Кіровоградської області, придбаного за договором купівлі-продажу 14 грудня 2006 року на товарній біржі «Кіровоград-експерт», вимоги про визнання права власності на майно, не були предметом розгляду і з цього питання рішення по суті не ухвалювалось(а.с.23).

Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2013 року, яке набрало законної сили , визнано за ФОП ОСОБА_2 право власності на промтоварний магазин по вул. Будівельників,20 в смт. Молодіжне Долинського району Кіровоградської області, який придбано на товарній біржі «Кіровоград-експерт» 14 грудня 2006 року. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ФОП ОСОБА_2 орендну плату за договором оренди вказаного приміщення (а.с.24-25).

Вказане рішення суду не має преюдиції при розгляді справи про визнання права власності на нерухоме майно, зазначене у позові, оскільки предметом розгляду даної справи було право власності на промтоварний магазин по вул.Будівельників,20 в смт Молодіжне Долинського району, що свідчить про те, що обєктивні межі обставин, що мають значення для справи, є різними. Підстави та правомірність набуття спірного майна, не була предметом розгляду Долинського районного суду Кіровоградської області при ухваленні заочного рішення від 23 грудня 2013 року.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача орендної плати, є обґрунтованими та доведеними.

ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи наведені положення закону щодо презумпції правомірності правочину, колегія суддів вважає, що доведеними і обґрунтованими доводи позивача про те, що між ним та ОСОБА_9 склались правовідносини щодо оренди нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.509 ЦК ).

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не заперечується факт укладення з позивачем договору оренди нерухомого майна.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.1,ч.5 ст.762 ЦК України).

Пунктом 6.2 та п.п.6.2.1 договору оренди передбачено, що орендодавець має право вимагати від Орендаря належного виконання обовязків щодо сплати орендної плати.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів сплати орендодавцю ФОП ОСОБА_2 орендної плати за січень, лютий та березень 2016 року відповідно до розділу 3 умов договору оренди, укладеного між ними 01 січня 2016 року.

Тому, за таких обставин у звязку з невиконанням відповідачем зобовязання за договором найму (оренди) нерухомого майна, з нього на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по орендній платі в сумі 6 000 грн..

Відповідно до ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 10.1 договору оренди передбачено, що договір набуває чинності з дня його підписання сторонами, укладений строком на один рік, тобто до 31 грудня 2016 року з можливістю подальшої пролонгації.

Статтею 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ч.2 ст.782 ЦК ).

Орендодавець має право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання в односторонньому порядку в разі погіршення стану обєкта оренди або несплати орендарем орендної плати більше ніж за три місяці(п.6.2.3. договору оренди).

Згідно п.10.3 договору оренди від 01 січня 2016 року сторони дійшли згоди, що кожна із сторін має право ініціювати дострокове припинення дії договору, у випадках, передбачених договором та діючим законодавством України, про що повідомить іншу сторону письмово (рекомендованим листом або курєром).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач направляв відповідачу три листа 05 лютого 2016 року і 05 березня 2016 року, в яких зазначив вимоги про сплату орендної плати за січень та лютий 2016 року відповідно, а також 07 квітня 2016 року щодо сплати орендної плати за три місяці 2016 року та про розірвання договору оренди в односторонньому порядку у звязку з несплатою орендної плати більше ніж три місяці (а.с.18,19,20).

Проте, докази того, що позивач відповідно до умов п.10.3 договору оренди землі направляв рекомендованим листом або курєром лист-повідомлення про дострокове припинення (розірвання) договору оренди і вимогу про повернення орендованого майна, та, що такий лист-повідомлення був одержаний відповідачем, в матеріалах справи відсутні.

Не надані такі докази і в суді апеляційної інстанції.

Лист-відповідь ОСОБА_3 від 12 квітня 2016 року про відмову сплатити орендну плату, надано на лист позивача від 05 квітня 2016 року, тому не є підтвердженням отримання листа позивача від 07 квітня 2016 року про розірвання договору оренди.

За таких обставин, оскільки позивач не надав належних доказів про одержання наймачем повідомлення про відмову наймодавця від договору, про його розірвання в односторонньому порядку, вимога про повернення майна задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову про повернення майна , є правильним..

Оскільки суд першої інстанції ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення орендної плати дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, відповідно до п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимоги про стягнення орендної плати з відповідача.

В решті рішення суду залишається без змін.

У звязку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 1378 грн. .

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення орендної плати скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

ОСОБА_10 ОСОБА_11 про стягення орендної плати задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 орендну плату за договором оренди від 01 січня 2016 року № 0101/16 в сумі 6000 грн.(шість тисяч грн.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ОСОБА_12Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_13