Справа №470/41/16-ц 25.04.2017 25.04.2017 25.04.2017
Провадження №22-ц/784/19/17
Справа № 470/41/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Орлова С.Ф.
Провадження № 22ц- 784/19/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

25 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Прогрес-2» на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Прогрес-2», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна реєстраційна служба Березнегуватського районного управління юстиції про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до приватного підприємства «Прогрес-2» (далі - ПП «Прогрес-2»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна реєстраційна служба Березнегуватського районного управління юстиції про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позивач зазначав, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №074574 від 23 вересня 2004 року він є власником земельної ділянки площею 8,8976 га, що розташована в межах території Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області.

Між ним та ПП «Прогрес-2» у 2010 році було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років. Після закінчення дії договору оренди вказаної земельної ділянки, йому стало відомо що його дружина без його згоди та не маючи на те відповідних повноважень, 30 жовтня 2015 року уклала з відповідачем іншу угоду, за умовами якої передала відповідачу в оренду вищевказану земельну ділянку строком на 7 років.

Посилаючись на наведене, а також положення ст.15 Закону України «Про оренду землі», статей 215, 216 ЦК України, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 30 жовтня 2015 року.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 30 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ПП «Прогрес-2» , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11886481.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПП «Прогрес-2» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №074574 є власником земельної ділянки площею 8,9 га, яка розташована в межах території Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У 2010 році між ним та ПП «Прогрес-2» було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 передав відповідачу в оренду вищевказану земельну ділянку строком на 5 років. Вказаний договір був зареєстрований у Березнегуватському реєстраційному окрузі Миколаївської регіональної філії «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис 22 грудня 2010 року за № 3.

Також судом встановлено, що існує договір оренди землі від 30 жовтня 2015 року, укладений терміном на 7 років між ОСОБА_2 та ПП «Прогрес-2», який зареєстрований 04 листопада 2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 11886481, предметом в якому зазначена вказана земельна ділянка.

Наполягаючи на задоволенні позову, позивач зазначав, що договір оренди земельної ділянки від 30 жовтня 2015 року він не підписував, а цю угоду підписала його дружина ОСОБА_3 не маючи на те жодних повноважень.

Для вирішення даного спору судом першої інстанції було призначено судово почеркознавчу експертизу, порядок призначення якої не в повній мірі відповідав вимогам Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮ N 53/5 від 08 жовтня1998 року.

Зокрема, судом не були приєднані до справи зразки рукописних текстів та підписів позивача, що унеможливлювало визначити які матеріали для порівняльного дослідження надавалися експертові та в якій кількості; не було виконано клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертного дослідження та без повідомлення учасників процесу на власний розсуд суд повідомив експерта про відсутність таких зразків; обєкти дослідження, надішли до експерта в упаковці цілісність якої була порушена.

За такого, судом апеляційної інстанції проведена повторна судово почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку експерта № 692 від 21 березня 2017 року, підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 30 жовтня 2015 року, укладеному між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Прогрес 2», виконаний не ОСОБА_2

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Вважається, що правочин вчинено у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документі та підписано сторонами (ст.207 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Доказів про те, що ОСОБА_2 уповноважував свою дружину ОСОБА_3, або іншу особу на вчинення будь-яких дій щодо земельної ділянки, матеріали справи не містять.

Відсутність підпису позивача на спірному договорі не дозволяє дійти висновку про відповідність умов спірного договору оренди внутрішній волі останнього, а тому відповідно до ст. 15 Закону України «про оренду землі», ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

За відсутності згоди сторін щодо усіх суттєвих умов угоди та відсутність вільного волевиявлення позивача, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

З огляду на те, що у справі наявний висновок повторної судової почеркознавчої експертизи від 21 березня 2017 року, згідно якого підпис на оспорюваному договорі оренди землі вчинений не ОСОБА_2, доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги.

Тому колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Прогрес-2» відхилити, а рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :