Справа № 24032017
Провадження № 2/638/1849/17
24 березня 2017 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

секретаря - Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, якою просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму у розмірі 355124,70 грн. (тристо п'ятдесят пять тисяч сто двадцять чотири грн. 70 коп). як перевищення 90 % вартості предмету іпотеки згідно договору іпетеки б/н від 15 листопада 2005 року, а саме квартири АДРЕСА_1. Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що 15 листопада 2005 р. сторонами було укладено Договір позики, на суму 13320 доларів США посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 3259, з якого фактично позивач отримав на руки 10000 доларів США, решта 3320 доларів США були включені в якості плати за користування коштами. Сам договір визначено як безвідсоткову позику.

У зв'язку з затримкою виплат відповідачкою було запропоновано підписати зміни до договору та збільшити суму заборгованості згідно Додаткової угоди до Договору за № 1 до 14440 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок) доларів США. потім було підписано додаткову угоду до Договору № 2 на суму 15480 (п'ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят) доларів США, додаткову угоду до Договору № 3 на суму 22000 (двадцять дві тисячі) доларів США, після чого відповідачці було сплачено 5000 (п'ять тисяч) доларів США, та укладено додаткову Угоду до Договору №5. на суму 17920 (сімнадцять тисяч дев'ятсот двадцять) доларів США, безпроцентно, строком до 24 січня 2008 р.

Для забезпечення виконання нами своїх зобов'язання за Договором позики , сторонами 15 листопада 2005 р. було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківською області ОСОБА_4, за реєстровим № 1020, предметом якого виступало належне позивачу на праві власності нерухоме майно, квартира, що знаходиться за адресою: смт. Солоницівка. АДРЕСА_2. Згідно вищевказаного договору іпотеки, сума боргу Договір укладався на суму у розмірі 13320 (тринадцять тисяч триста двадцять) доларів США безпроцентно

При укладенні додаткових угод, фактично коштів позивач не отримував, незважаючи на те що позика була безвідсотковою, відповідачка вимагала їх підписання або погрожувала що заставлене майно, а саме квартиру вона відбере. Як стверджує позивач, він не мав іншого виходу як підписати вищевказані додаткові угоди, незважаючи на те що саму суму боргу уже виплатив. Позивач сплатив відповідачці згідно документів які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості 10400 (десять тисяч чотириста) доларів США та 3000 (три тисячі) грн.. Ця сума підтверджується Актами прийому - передачі грошових коштів від 22 листопада 2006 р. та від 19 лютого 2007 p.. а також обопільно підписані розписки в простій письмовий формі від 13 грудня 2005 p.. від 17 січня 2006 p., від 18 лютого 2006 p., від 18 березня 2006 p., від 19 квітня 2006 p., від 22 травня 2006 p., від 23 червня 2006 p., від 20 липня 2006 p., від 17 серпня 2006 p., від 19 вересня 2006 p.. від 28 жовтня 2006 p., від 23 грудня 2006 p.. від 20 січня 2007 p.. від 27 жовтня 2008 p., за якими гр. ОСОБА_2 отримала від мене борг у сумі - 5 400 (п'ять тисяч чотириста) доларів США та штраф у розмірі - 3 000 (три тисячі) гривень.

А також додаткова угода № 3 від 07 червня 2007 року та додаткова угода №5 від 23 серпня 2007 року в якій суму боргу було зменшено саме на 5000 (пять тисяч) доларів США.

В травні 2011 року позивач звернувся з запитом до КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» кому саме належить на даний час його квартира. Згідно відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» від 12.05.2011 року за №137 вказана квартира належить в цілому ОСОБА_2, тобто відповідачці. Тобто відповідачка задовольнила грошову вимогу за рахунок заставленого майна, а саме квартири АДРЕСА_3.

Позивач також дізнався що у березні 2009 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, який вчинив виконавчий напис на іпотечному договорі, який передбачає звернення стягнення на нерухоме майно - вищезазначену належну позивачу квартиру в рахунок погашення боргу за Договором позики.

Не зважаючи на фактичне виконання договору позивачем, позичальником, відповідачка зареєструвала заставлене майно за собою та задовольнила грошову вимогу за рахунок квартири АДРЕСА_1. Харківської області, ринкова вартість якої згідно висновку про вартість майна субєкта оціночної діяльності ТОВ «АГ РІЕЛТІ» (сертифікат субєкта оціночної діяльності №149/15 від 24.02.2015 року.) складає 560 255,00 грн. двісті (п'ятсот шістдесят тисяч, п'ятдесят п'ять гривень 00 коп). У звязку із вказаним, позивач вважає, що залишок коштів після задоволення суми вимоги боргу мають бути йому повернуті у розмірі 394583,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась, подала заяву про застосування строку позовної давності, яка вмотивована тим, що позивач дізнався про порушення його прав в травні 2011 року, а до суду звернувся в серпні 2015 року.

Зясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у звязку із наступним.

Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

За ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За договором позики, як визначено ч.1 ст.1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Так, сторонами 15 листопада 2005 року укладено договір позики на суму 13320 доларів США без сплати відсотків за користування кредитними коштами, із поверненням суми позики рівними частинами по 360 доларів на місяць.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦПК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач фактично визнав неналежне виконання договору.

В силу застави, відповідно до ст.572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотека є видом застави та регулюється Законом.

Визначення іпотеки дано у статті 1 Закону України «Про іпотеку». Так, іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст.12 Закону).

За ч.1 ст.33 Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Таким чином, враховуючи те, що позивач фактично визнав несвоєчасне внесення платежів, а також враховуючи існування Договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 27.06.2007 року, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_3 (даний договір був предметом розгляду Дергачівського районного суду Харківської області по справі № 619/5064/14-ц), відповідач правомірно звернула стягнення на предмет іпотеки.

Разом із тим, відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Отже, задовольняючи власні вимоги за договором позики за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_2 повинна була відшкодувати ОСОБА_1 перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя, тобто суми заборгованості, яка існувала на час звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач такого не зробила, більше того не повідомила позивача про факт переходу права власності належної позивачу квартири, про що свідчить факт звернення позивача до КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» у травні 2011 року із запитом про власника його квартири.

Частиною першою ст.256 ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутись до суду із вимогою про захист свого права або інтересу. При цьому, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, за правилами ч.1 ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, в даному випадку, як на це звернуто увагу відповідачем, позивач дізнався про перехід права власності на квартиру, передану ним відповідачу в іпотеку, з відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» у травні 2011 року. Тобто, перебіг позовної давності починається саме з цього часу.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, суд вимушений відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми коштів відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя