233 № 233/2163/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Вареніченко В.А.,

особи, які брали уч асть у справі:

заявниця ОСОБА_1

заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Макіївка Центрально-Міський район Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. У заяві вказано, що факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, тому заявниця не може отримати свідоцтво про смерть в органах ДРАЦС, так як документи, видані на зазначеній території, не можуть бути підставою для державної реєстрації смерті особи. З метою державної реєстрації смерті своєї матері, просила суд встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Макіївка Центрально-Міський район Донецька область, Україна.

У судове засідання заявниця не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.

Представник заінтересованої особи - Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив.

Суд, з'ясувавши позицію заявниці, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

В силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Судом встановлено, що заявниця - ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 02 грудня 1958 року (актовий запис № 36 від 02 грудня 1958 року, складений Рівнянською с/радою Могилів-Подільського району Вінницької області), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно якого ОСОБА_1 09 червня 1979 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, актовий запис № 1240 від 09.06.1979 р., складений Міським відділом ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, та після укладення шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_1.

Згідно відомостей паспорту громадянина України та копії довідки № від 28 квітня 2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка села рівне Могилів-Подільського району Вінницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, та перемістилася з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Макіївка Центрально-Міський район Донецької області померла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка села Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області, на підтвердження чого до заяви долучена довідка про причину смерті ОСОБА_2, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Макіївка, відповідно до якої причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз СН2б, ішемічна хвороба ІІ стадії. Також до заяви було долучено свідоцтво про смерть ОСОБА_2, виданого 13 грудня 2016 року Макіївським міським відділом ЗАГС ГРПМЮДНР. При цьому, оскільки документи, що підтверджують факт смерті матері заявниці, видані установами на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійними і не створюють правових наслідків.

Судом оглянуті надані заявницею на підтвердження своїх вимог світлини могили ОСОБА_2.

Документом № 15.19-61-44 від 18 квітня 2017 року Костянтинівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті з причини пред'явлення документа, що підтверджує факт смерті, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якою є заявниця у справі, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Макіївка Центрально-Міський район Донецької області, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1 свідоцтво про смерть її матері, видане державним органом України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 15, 208, 212-215, 218, 234-235, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка села Скопіївка Добровеличківського району Кіровоградської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у Центрально-Міському районі міста Макіївка, Донецька область, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя