13 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 04 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 490083633, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 9 856,25 дол. США, та зобов'язався його повертати, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та графіком погашення кредиту.
У порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 04 грудня 2015 року утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 3 015,22 дол. США та заборгованості за відсотками у сумі 971,58 дол. США.
Ураховуючи наведене, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у сумі 3 989,80 дол. США та витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 серпня

2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 3 986,80 дол. США, що згідно курсу НБУ на 04 грудня 2015 року становить 92 050 грн 45 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 3 015,22 дол. США та заборгованості за відсотками - 971,58 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня

2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 серпня

2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, провадження у справі закрити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 490083633, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 9 856,25 дол. США із номінальною ставкою 18,5 % річних, із остаточною датою повернення 04 серпня 2014 року для придбання автомобіля.

Позичальник зобов'язався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором і додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

04 жовтня 2012 року між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень № 1/490089638 до кредитного договору, згідно якого ОСОБА_4 надано частину кредиту № 2 у сумі 23 842 грн 29 коп.,

із процентною ставкою для цієї частини кредиту - 17, 9 %. Змінена остаточна дата повернення кредиту 04 серпня 2015 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 490083633 від 04 серпня 2008 року за

ОСОБА_4 станом на 04 грудня 2015 року наявна заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 3 015,22 дол. США, заборгованості за відсотками у сумі 971,58 дол. США.

Листом від 21 грудня 2015 року банком на адресу відповідача було направлялено вимогу про дострокове повернення кредиту.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2013 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа задоволено.

Вирішено питання про видачу ПАТ «Альфа-Банк» виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», ухваленого

20 грудня 2011 року у цивільній справі № 3725-11/620/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором, а саме: заборгованості за кредитом у сумі 50 777 грн 35 коп., заборгованості за відсотками у сумі 3 142 грн 78 коп., заборгованості за пенею 3 496 грн 41 коп., судові витрати по сплаті третейського збору в сумі 100 грн.

21 березня 2014 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ткачем Д.М. відкрито виконавче провадження (ВП №42643310) з виконання виконавчого листа № 6-100/13, виданого 29 квітня 2013 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_4 на користь

ПАТ «Альфа-Банк» загальної заборгованості 57 516 грн 54 коп.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ткача Д.М. від 16 жовтня 2014 року виконавчий лист № 6-100/13 повернуто стягувачеві на підставі відсутності майна у боржника.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ткача Д.М.

від 11 лютого 2016 року виконавче провадження за виконавчим листом

№6-100/13, виданого 29 квітня 2013 року Новозаводським районним судом міста Чернігова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості 57 516 грн 54 коп. закінчено на підставі п. 4 ч. 1 ст. ст.

49, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 квітня

2015 року, що набрало законної сили 12 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 (поручителя), третя особа:

ОСОБА_4 було відмовлено та зазначено, що саме останній має бути відповідачем за кредитним договором від 04 серпня 2008 року.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог

ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. ст. 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти,

а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України

від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Згідно з роз'ясненнями п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

№ 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд в резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Таким чином, виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, перевіривши усі обставини у справі, дійшли правильного висновку про те, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому підлягає стягненню на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Доводи касаційної скарги щодо необхідності застосування положень

п. 2 ст. 205 ЦПК у даній справі є безпідставними, оскільки рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 20 грудня 2011 року скасовано ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2015 року, тому що вказаний спір в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України

«Про третейські суди» третейському суду не підвідомчий.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 серпня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова С.О. Карпенко