Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 329/61/16Головуючий у 1-й інстанції Пода Н.М.
Пр. № 22-ц/778/1086/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Чернігівська селищна рада Чернігівського району Запорізької області, Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області про розірвання договору купівлі-продажу квартири, виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який у подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 137-141) та в якому просив:

- розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу ОСОБА_7;

- виселити та зняти з реєстрації у вказаній квартирі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх неповнолітню дитину.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 24.07.2014 року було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_6 продали ОСОБА_4 належну їм, по ? частині кожному, квартиру АДРЕСА_1. За домовленістю сторін продаж здійснюється за 147600 грн., що на момент укладення цього договору за середнім курсом продажу є еквівалентом 12000 доларів США, з яких 24600,00 грн. покупець сплачує до підписання договору. Решту суми покупець сплачує у наступному порядку: до 31 грудня 2014 року 61500,00 грн., що є еквівалентом 5000,00 доларів США; до 01 червня 2015 року 61500,00 грн., що є еквівалентом 5000 доларів США. Позивач вважає, що ОСОБА_4 не виконав умови договору, не сплатив повну ціну квартири, чим порушив істотні умови договору. ОСОБА_4, не виконавши умови договору, зареєстрував в квартирі свою дружину та дитину.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2016 року (т.с. 1 а.с. 189-192) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Всі особи, які беруть участь у справі, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивача ОСОБА_2

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 205-211) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 214), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 215).

Відповідач ОСОБА_4 подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 243-250).

У судовому засіданні 23 березня 2017 року розгляд цієї справи апеляційним судом по суті було розпочато (журнал т.с. 2 а.с. 12-13): заслухано доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, оголошено перерву у розгляді цієї справи у звязку із витребуванням апеляційним судом на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України ухвалою (т.с. 2 а.с.19) у приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 фотокопію всіх документів, на підставі яких нею 24.07.2014 року був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_6, якій діяв у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності, для долучення до матеріалів цієї справи.

19 квітня 2017 року приватним нотаріусом на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду від 23 березня 2017 року у матеріали цієї справи були надані фотокопії вищезазначених матеріалів для долученння до матеріалів цієї справи (т.с. 2 а.с. 29-53).

У судове засідання 20 квітня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач ОСОБА_2, його представник за договором адвокат (т.с. 1 а.с. 15-17), довіреністю (т.с. 1 а.с. 120) ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_6 через представника за довіреністю (т.с. 1 а.с. 120, т.с. 2 а.с.15) ОСОБА_8, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, (т.с. 2 а.с. 21-22), позивач ОСОБА_2, представник останнього - ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 та представники третіх осіб - Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області і Служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області повторно не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_2, представник останнього - ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили.

Треті особи - Чернігівська селищна рада Чернігівського району Запорізької області і Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області подали апеляційному суду клопотання (т.с. 2 а.с. 24-28), в яких просили розглядати дану справу апеляційним судом без участі їх представників.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_2, представника останнього - ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_6, представників третіх осіб - Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області і Служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила клопотання третіх осіб - Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області і Служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх незявившихся осіб, які беруть участь у справі за присутністю представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю (т.с. 1 а.с. 120) ОСОБА_8, відповідача ОСОБА_4 і третьої особи ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи та дослідивши фотокопії всіх документів (т.с. 2 а.с. 29-53), на підставі яких нею 24.07.2014 року був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, якій діяв у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності довіреності (т.с. 2 а.с. 46), посвідченої ОСОБА_9, тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса Хімкінського нотаріального округу Московської області 17 липня 2014 року за реєстровим номером № 2-2-1247, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 3,10,60, 209, 213-215, 223 ЦПК України, 626,638, 651,655,657 ЦК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 24 липня 2014 року ОСОБА_6, діючий за себе особисто та від імені громадянина ОСОБА_10 Федерації ОСОБА_2, уклав договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_2 із ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 7-10).

Відповідно до п. 3 вказаного договору сторони дійшли згоди, що продаж спірної квартири вчиняється за 147600 грн., що на момент укладення цього договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками України є еквівалентом суми 12000 доларів США з яких: 24600 грн. одержано продавцями від покупця готівкою до підписання договору, а решту суми покупець зобовязується сплатити продавцям: до 31 грудня 2014 року 61500 грн., що на момент укладення цього договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками України є еквівалентом 5000 доларів США, 01 червня 2015 року - 61500 грн., що на момент укладення цього договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками України є еквівалентом 5000 доларів США.

Факт повного розрахунку за придбану квартиру підтверджується нотаріально посвідченою письмовою заявою продавців, що є невідємною частиною договору (т.с. 1 а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Спірна квартира належала продавцям на праві власності по 1/2 частці кожному.

Однак до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу вищевказаної квартири від 24 липня 2014 року звернувся тільки ОСОБА_2

Позивач просив розірвати договір купівлі-продажу спірної квартири з підстав порушення відповідачем істотних умов договору, щодо сплати грошових коштів у повному обсязі.

При цьому, в позовній заяві позивачем необґрунтовані позовні вимоги, не вказано коли та в якій сумі відповідачем сплачено конкретно позивачу, ОСОБА_2 кошти за квартиру. Також в позовній заяві, позивач, ОСОБА_2 не вказав, яку суму не сплатив йому відповідач.

З цього приводу у суді першої інстанції представник позивача теж не змогла вказати, яку суму повинен сплатити відповідач позивачу ОСОБА_2

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що що умовами договору купівлі продажу від 24 липня 2014 року не конкретизовано суму сплати та час сплати конкретному продавцю ОСОБА_2 В договорі вказано про сплату коштів продавцям.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 10.03.2015 року (т.с. 1 а.с. 180), вказано, що він як продавець 1/2 частини спірної квартири згідно договору купівлі-продажу одержав від ОСОБА_4 залишок грошей згідно п.3 вищевказаного договору в сумі у гривнях, що еквівалентно 5000 доларів США.

В даній заяві чітко вказано про сплату відповідачем залишку грошей згідно п.3 договору.

Тобто, відповідно до даної заяви, відповідач, ОСОБА_4 передав залишок коштів за договором купівлі-продажу відповідно до п.3 договору.

Таким чином, відповідач розрахувався за трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 та виконав умови договору купівлі-продажу квартири від 24 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2В.і ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач не довів ті обставини, на які він посилаються як на підставу своїх заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таких доказів до суду позивач не надав.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими та недоведеними позовні вимоги позивача у цій справі.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_6 у своїй вищезазначеній заяві визнав той факт, що він отримав від ОСОБА_4 10 березня 2015 року саме 5000 доларів США без зазначення конкретної суми гривневого еквівалента, а лише те, що це є залишок грошей згідно із п. 3 вищезазначеного договору.

У вищезазначеному договорі сторін було зазначено, що 5000 доларів США є еквівалентом 61500 грн. саме на момент укладення цього договору від 24.07.2014 року.

При цьому, в договорі нічого не зазначено про те, що ОСОБА_4 має сплатити продавцям решту суми ціни продажу квартири: до 31 грудня 2014 року та до 01 червня 2015 року по 61500 грн., що на момент сплати за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками України є еквівалентом 5000 доларів США (при курсі на момент укладення договору 1 долар США = 12,3 грн.).

У матеріалах цієї справи відсутні докази того, що у вищезазначений договір купівлі-продажу квартири сторін вносились за згодою сторін будь-які зміни чи за рішенням суду цей договір сторін визнаний недійсним повністю чи в частині.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав виходити та правильно виходив в силу вимог ст. 204 ЦК України із презумпції правомірності правочину вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири сторін від 24.07.2014 року.

Встановлено, що станом на 10 березня 2015 року (на час сплати решти суми ціни продажу квартири 123000,00 грн. (розрахунок: ціна квартири за договором 147600,00 грн. 24600,00 грн. отримані продавцями до підписання договору)) 5000 доларів США, які отримав ОСОБА_6 від ОСОБА_4 (заява т.с. 1 а.с. 180), як продавець за вищезазначеним договором сторін, якій діяв в своїх інтересах та в інтересах позивача ОСОБА_2 на підставі довіреності (т.с. 2 а.с. 46), яка дозволяла отримувати йому кошти у тому числі замість та для ОСОБА_2, діяв курс: купівля 1 долару США - 22,50 грн., продаж 1 долару США - 26,50 грн. (довідка Ощадбанку, т.с. 1 а.с. 181), а тому еквівалент 5000 доларів США станом на момент сплати цієї суми у гривнях становив 112500,00 грн. (розрахунок: 22,50 * 5000) та 132500,00 грн. (26,50* 5000) відповідно; звідси, середній курс продажу доларів США приватним особам комерційними банками України становив 24,50 грн. (розрахунок: 22,50 +26,50 /2).

Таким чином, ОСОБА_4, передавши 10 березня 2015 року 5000 доларів США покупцям в особі ОСОБА_6, якій діяв в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2на підставі довіреності, фактично передав 122500 грн. (розрахунок: 24,50 *5000) замість потрібних на виконання вимог вищезазначеного договору 123000,00 грн.

Звідси, недоплата покупця ОСОБА_4 на користь продавців ОСОБА_2 за вищезазначеним договором становить лише 500,00 грн. (розрахунок: 123000 грн. 122500 грн.), що не можна вважати порушенням з боку покупця ОСОБА_4 істотних умов вищезазначеного договору купівлі - продажу сторін та що в силу вимог чинного законодавства не може бути підставою для розірвання вищезазначеного договору купівлі - продажі квартири сторін від 24.07.2014 року за рішенням суду у цій справі.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно вирішив дану справу по суті, зазначивши у своєму висновку про необґрунтованість та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Позовні вимоги позивача до відповідача у цій справі про розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, за своїм змістом є первісними по відношенні до похідних від них позовних вимог позивача до відповідача у цій справі про виселення та зняти з реєстрації у вказаній квартирі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх неповнолітньої дитини (т.с. 1 а.с. 173) ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відмова судом першої інстанції у задоволенні первісних позовних вимог позивача до відповідача у цій справі (про розірвання вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири від 24.07.2014 року), відповідно, є підставою також для відмови у задоволенні похідних від них позовних вимог позивача до відповідача у цій справі (про виселення та зняти з реєстрації у вказаній квартирі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх неповнолітньої дитини (т.с. 1 а.с. 173) ОСОБА_11, 28.07.2016 р.н.).

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказами, передбаченими ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом у цій справі в силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України є фотокопії всіх документів (т.с. 2 а.с. 29-53), на підставі яких приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 24.07.2014 року був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, якій діяв у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності від 17.07.2014 року, посвідченої ОСОБА_9, тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса Хімкінського нотаріального округу Московської області 17 липня 2014 року за реєстровим номером № 2-2-1247 (т.с. 2 а.с.46), за змістом якої ОСОБА_6 мав право у тому числі продати вищезазначену квартиру, підписати договорі купівлі-продажу, отримати «следуемые» йому гроші тощо.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача в особі його представника, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_4 будь-яких понесених ним судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с. 204), сплаченого за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів вважає за доцільне розяснити ОСОБА_2 його право у подальшому вирішувати окремо від цієї справи питання із ОСОБА_6, якщо останній не передав йому решту суми ціни продажу його частини квартири за вищезазначеним договором купівлі-продажу сторін, яку він отримав 10 березня 2015 року від ОСОБА_4 на підставі вищезазначеної довіреності від 17.07.2014 року, а також питання із ОСОБА_4 - щодо доплати суми ціни позову квартири 500,00 грн. із застосуванням ст. 625 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_12ОСОБА_13