АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 2104/325/2012-ц Головуючий в І інстанції Хомік І.І. Номер провадження 22ц 791/886/2017 Доповідач Бугрик В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Бугрика В.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

ОСОБА_1,

секретаря Рябченко А.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 травня 2012 року за заявою Великоолександрівського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_3 сільської ради, зацікавлена особа Великоолександрівська районна державна адміністрація про визнання спадщини ОСОБА_4, відумерлою,

ВСТАНОВИЛА:

Великоолександрівський міжрайонний прокурор звернувся з заявою в інтересах ОСОБА_3 сільської ради про визнання спадщини ОСОБА_4 відумерлою, вказуючи, що згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0061409 від 08.08.1997 р., гр. ОСОБА_4 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Росія» на території ОСОБА_3 сільської ради розміром 10,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) станом на 2012 рік становить 251256,90 грн. Згідно довідки від 01.09.2011 року, виданої ОСОБА_3 сільською радою, гр. ОСОБА_4 проживав на території сільської ради постійно по день смерті, 25.08.2996 року. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, яка є не витребуваною. Спадкоємці померлого не зверталися до сільської ради для прийняття спадщини, місце їх проживання не відоме. Помер ОСОБА_4 також на території ОСОБА_3 сільської ради 25.08.1996 року, що підтверджується записом в журналі реєстрації смерті громадян ОСОБА_3 сільської ради та актовим записом про смерть № 19 від 26.08.1996 року, згідно довідки наданої відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_5 районного управління юстиції. Оскільки з часу його смерті минуло більше року, відомостей про наявність спадкоємців та прийняття ними спадщини (написання відповідної заяви, проживання із спадкодавцем до смерті) немає, вбачаються підстави для ініціювання визнання спадщини відповідно до ст. 1277 ЦК України відумерлою.

Рішенням суду вимоги заяви задоволено. Визнано спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, який помер 25.08.1996 року у вигляді права на земельну частку (паю) вартістю 251256,90 грн. площею 10,8 умовних кадастрових гектарів (сертифікат серії ХС № 0061409 від 08.08.1997р.), розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради, відумерлою. Передано право на земельну частку (пай) вартістю 251256,90 грн. площею 10,8 умовних кадастрових гектарів, на яку згідно сертифікату серії ХС № 0061409 від 08.08.1997 року мав право ОСОБА_4 у власність територіальної громади ОСОБА_3 сільської ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог прокурора у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що на момент смерті батька про наявну спадщину йому не було відомо тому, що жодних документів про оформлення ним земельної частки (паю) не було. ОСОБА_4 помер 25.08.1996 року, а сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі рішення № 207 Великоолександрівської районної державної адміністрації від 12.06.1997 року було видано 08.08.1997 року невідомо кому. Про рішення суду про визнання спадщини відумерло йому стало відомо випадково від знайомих лише у вересні 2016 року. Після продовження строку вступу в спадщину через суд, ОСОБА_2 прийняв спадщину померлого батька. Отже вважає, що строк на оскарження зазначеного рішення розпочинається з моменту відкриття спадкової справи, так як спадщина була прийнята 15.03.2017 року, вважає, що строк для подання апеляційної скарги пропущений з поважних причин. Також вказує, що при ухвалені оскаржуваного рішення судом не вжито жодних заходів щодо розшуку спадкоємців.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_4 (а.с. 33). ОСОБА_4 помер 25.08.1996 року, що підтверджується записом в журналі реєстрації смерті громадян ОСОБА_3 сільської ради, актовим записом про смерть № 19 від 26.08.1996 року, та копією свідоцтва про смерть (а.с. 32). Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0061409 від 08.08.1997 р., гр. ОСОБА_4 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Росія» на території ОСОБА_3 сільської ради розміром 10,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). (а.с. 31) Задовольняючи заяву на підставі ст. 1277 ЦК України та ст. 278 ЦПК України, районний суд виходив з того, що з часу відкриття спадщини сплило понад рік, протягом цього часу ніхто не прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4, тому є всі підстави для задоволення заяви.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 помер 25 серпня 1996 року, тобто коли був чинним ЦК УРСР у редакції 1963 року. Районним судом неправильно застосована норма матеріального права, а саме ст. 1277 ЦК України у редакції 2003 р., оскільки на час відкриття спадщини вона не існувала та спірні відносини не регулювала. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Таким чином, у справах про визнання спадщини відумерлою місцевому суду слід було звернути увагу на застосування абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, відповідно до якого правила ст. 1277 ЦК про відумерле майно застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК. Зазначені положення застосовуються, якщо спадщина не перейшла до держави в порядку, передбаченому ст. 555 ЦК УРСР. Згідно ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовилися від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємці не прийняв спадщини. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Отже, щодо спадкування державою (ст. 555 ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277 ЦК), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року. Як встановила колегія суддів, місцевим судом неправильно встановлено правовідносини, які виникли із відкриттям спадщини. У даному випадку спадщина перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР, тому вимоги про визнання права власності за територіальною громадою та заява про визнання спадщини відумерлою не підлягають задоволенню.

Крім цього, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що він є рідним сином померлого батька ОСОБА_4 та на момент його смерті він проживав разом з ним, жодних заяв та відмов від прийняття спадщини він не заявляв, тобто вважає себе таким, що прийняв спадщину. ОСОБА_2 не був притягнутий до участі у справі, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості перевірити зазначені ним обставини. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заяви про відмову у її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 травня 2012 року по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви Великоолександрівського міжрайонного прокурора про визнання спадщини ОСОБА_4 відумерлою, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.В. Бугрик

Судді: Л.В. Базіль

ОСОБА_1