Номер провадження: 22-ц/785/1997/17
Головуючий у першій інстанції Чаплицький В.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Громіка Р.Д.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПП «Центр стоматології «МК» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року та на додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПП «Центр стоматології «МК» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, встановлення факту фактичного допуску до виконання службових обов'язків та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

11 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ПП «Центр стоматології «МК» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, встановлення факту фактичного допуску до виконання службових обов'язків та стягнення моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що Наказом ПП «Центр стоматології «МК» №15/к від 13 серпня 2015 року ОСОБА_3 з 15 серпня 2015 року прийнято на посаду адміністратора.

16 серпня 2015 року між ПП «Центр стоматології «МК» та ОСОБА_3 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність та її було ознайомлено з посадовою інструкцією адміністратора-реєстратора № 26-ОП.

Наказом ПП «Центр стоматології «МК» № 18/15 від 29 вересня 2015 року на ОСОБА_3 покладено виконання обов'язків касира та відповідальною за касовий апарат MINI-T400 ME.

Відповідно до виписок з відомості нарахування заробітної плати ПП «Центр стоматології «МК» ОСОБА_3 мала оклад в розмірі 1350 гривень 00 копійок.

04 грудня 2015 року заступник директора ПП «Центр стоматології «МК» ОСОБА_4 звернулась до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою, в якій зазначила, що колішні співробітниці: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 скоїли крадіжку медичних карток клієнтів вказаної клініки у кількості 36 карток.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_3 з 15 серпня 2015 року по 04 грудня 2015 року працювала в ПП «Центр стоматології «МК» на посаді адміністратора.

Звільнена згідно п.2 ст.41 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, а тому звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити в повному обсязі, з наведених у позовній заяві правових підстав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надавши в судовому засіданні пояснення, аналогічні викладеним письмово та приєднаним до матеріалів справи.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача пояснила, що до позивача склалася недовіра через зникнення карток, які є цінними для підприємства документами. Звертались до поліції з цього приводу, однак їх повідомлення про злочин було розглянуто як звернення. Протиправні дії позивача виразились в тому, що ОСОБА_3 зробила ОСОБА_5 вільний доступ до карток, яка їх забрала. Позивач надавала доступ всім лікарям та асистентам до медичних карток. ОСОБА_3 сама вибрала картки і надала ОСОБА_5, яка була лікарем. Цінність карток не визначено, однак для клініки це цінні документи, так як вони приносили дохід. Хворі зі скаргами щодо відшкодування їм збитків у зв'язку із втратою карток не звертались. На підставі посадових обов'язків ОСОБА_6 приймала на роботу та звільняла працівників, так як мала на це повноваження.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ №20/15-к від 04.12.2015 року про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з втратою довіри зі сторони роботодавця за п.2 ст.41 КЗпП України та поновлено ОСОБА_3 на посаді адміністратора у ПП «Центр стоматології «МК».

Стягнуто з ПП «Центр стоматології «МК» на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06 грудня 2015 року по 01 листопада 2016 року, в сумі 82 537 гривень 03 копійки, моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 гривень та судові витрати на користь держави у розмірі 1 376 гривень 50 копійок.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми заробітної плати за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді адміністратора ПП «Центр стоматології «МК».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2016 року виправлено арифметичну помилку у судовому рішенні щодо стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 45 368, 03 гривень замість помилково зазначеної у резолютивній частині рішення суду суми у розмірі 82 537, 03 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 в інтересах ПП «Центр стоматології «МК» просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явилась позивачка ОСОБА_3, однак іі інтереси у суді апеляційної інстанції представляє довірена особа, тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка особисто позивача не перешкоджає подальшому розгляду справи, та у доступі її до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника ПП «Центр стоматології «МК» - ОСОБА_7 та її пояснення на апеляцію, а також заперечення на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України, рішення повинне бути законним, та обґрунтованим, при цьому законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене рішення суду першої інстанції від 01.11.2016 року та додаткове рішення від 03.11.2016 року вимогам закону не відповідають та підлягають до скасування виходячи з наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом першої інстанції були встановлені наступні обставини.

13 серпня 2015 року ОСОБА_3 з метою прийняття її на посаду адміністратора подала до ПП «Центр стоматології «МК» відповідну заяву (а.с.45).

Наказом ПП «Центр стоматології «МК» №15/к від 13.08.2015 року, ОСОБА_3 з 15 серпня 2015 року було прийнято на посаду адміністратора - реєстратора, (а.с.46).

16 серпня 2015 року між ПП «Центр стоматології «МК» та ОСОБА_3 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.47), у той же день ОСОБА_3 було ознайомлено з посадовою інструкцією адміністратора-реєстратора №26-ОП (а.с.48).

Наказом ПП «Центр стоматології «МК» №18/15 від 29.09.2015 року на ОСОБА_3 покладено виконання обов'язків касира та відповідальною за касовий апарат МІNI№-Т400 МЕ (6 версія) (а.с.49).

Зазначені факти підтверджують те, що позивачка ОСОБА_3 безпосередньо працювала з касовим апаратом і проводила грошові операції, тобто приймала та зберігала гроші, що є першою умовою для звільнення працівника за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

З 24 листопада 2015 року по 01 грудня 2015 року у зв'язку з прийомом на роботу другого адміністратора ОСОБА_10 на підприємстві проводилась інвентаризація медичних карток, які знаходились на зберіганні у адміністратора-реєстратора ОСОБА_3, яка зобов'язана була виконувати правила зберігання і сортування амбулаторних карток, згідно розділу II посадової інструкції адміністратора-реєстратора №26-ОП .

По закінченню проведення інвентаризації було виявлено недостачу медичних карток у кількості 50 шт., що підтверджено докладною запискою старшої медичної сестри ОСОБА_9, (а.с.110). Окрім докладної записки було складено інвентарний список із зазначенням карток які були відсутні (а.с.111-126).

Після отримання докладної записки і інвентарного списку заступник директора ПП «Центр стоматології «МК», ОСОБА_4, звернулась із заявою від 04.12.2015 року до Київського ВП у м. Одесі ГУНП України в Одеській області, яка була зареєстрована в реєстрі ЄО за №3726 Київського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області, що підтверджує талон повідомлення №001738, (а.с.51).

Під час розгляду справи судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила, що працювала в ПП «Центр стоматології «МК» з 01.08.2013 року по 30.09.2015 року, коли в середині серпня 2015 року прийшла працювати ОСОБА_3, та вона з нею проводила звірку медичних карток і це було зафіксовано в акті, який підписали вона, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Коли ОСОБА_11 звільнялась теж проводилась інвентаризація медичних карток і складався акт від 30.09.2015 року, який підписували ті ж особи.

Отже, у суді першої інстанції було встановлено, що медичні картки з 30.09.2015 року по 24.11.2015 року перебували у ведені адміністратора ОСОБА_3 так як вона з цей період працювала адміністратором одна.

Сукупність представлених доказів підтверджує наявність винних дій відповідача ОСОБА_3 на посаді адміністратора у зникненні медичних карток, що викликало недовіру до неї з боку роботодавця, що є другою і третьою умовою для звільнення працівника за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України розірвання трудового договору можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл то); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в абзаці 2 п.28 своєї постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і їх зберіганням.

Відтак судом першої інстанції під час розгляду справи по суті було допущено неповноту з'ясування обставин по справі, що призвело до неправильних і помилкових висновків стосовно законності звільнення позивачки та стосовно того, що згідно висновку заступника начальника відділу Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 16 грудня 2015 року, затвердженого 18.12.2015 року, обставини відносно здійснення крадіжки медичних карток ОСОБА_3, викладені в заяві ОСОБА_4 не знайшли підтвердження.

Оскільки позивачем ОСОБА_3 не надано суду переконливих доказів відсутності її вини у заподіянні підприємству шкоди, тому у відповідача були наявні підстави для звільнення позивача за недовірою, за таких обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що позивача було звільнено без достатніх для цього підстав, а тому позовні вимоги про визнання незаконним, наказу №20-15к від 04.12.2015 року і його скасування, та поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі, не підлягають задоволенню і решта позовних вимог, оскільки вони є похідними від вимоги щодо поновлення позивачки на роботі.

З тих підстав, що судове рішення від 01 листопада 2016 року за яким позовні вимоги щодо поновлення на роботі ОСОБА_3 скасовано, також підлягає скасуванню і додаткове рішення суду від 03 листопада 2016 року, оскільки підстави для негайного виконання такого рішення відсутні.

Оскільки неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1,4 ч. 1 ст.309, ч. 2 ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПП «Центр стоматології «МК» задовольнити частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року та додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПП «Центр стоматології «МК» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, встановлення факту фактичного допуску до виконання службових обов'язків та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік