Справа 206/5505/16-ц
Провадження 2/206/155/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухорукова А.О.,

при секретарі Портній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

26 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 серпня 2014 року між її чоловіком ОСОБА_3, інтереси якого представляла вона за довіреністю, та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння №54 по вул. Польовій в м. Дніпропетровську. При підписанні договору купівлі-продажу з'ясувалося, що у відповідачки ОСОБА_2 не вистачає грошей для розрахунку за придбану частину домоволодіння. Тому відповідачка попросила її суму в розмірі 2 050 доларів США, якої в неї не було для повного розрахунку за договором купівлі-продажу, замінити позиковим зобов'язанням відповідно до приписів ст. 1053 Цивільного кодексу України. Так як договір купівлі-продажу вже був підписаний, в неї не було іншого виходу, як погодитися на пропозицію відповідачки. Відповідачка написала їй розписку, в якій зобов'язалась повернути борг в розмірі 2 050 доларів США до 15.09.2014 року. Але після 15.09.2014 року відповідачка ОСОБА_2 борг не повернула. Протягом двох років вона сподівалася, що відповідачка поверне гроші, але марно. Відповідачка заявила, що вона не має грошей для того, щоб повернути. При таких обставинах вона вимушена звертатися до суду для захисту своїх порушених прав. Курс долара станом на 22.09.2016 року складає 25,975грн. за один долар США. Підлягає стягненню з відповідачки на її користь (2050 х 25,975) = 53 248,75 грн. А також зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Термін прострочення складає 746 днів по 30.09.2016 року включно. 3% річних від простроченої суми складають (2 050 х3% :365 х746) = 125,70 доларів США, що в перерахунку на гривню складає (125,70 х 25,975) 3 265, 06 грн. Всього підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на її користь (53 248,75+3 265,06) = 56 513,81грн.

На підставі викладеного просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок стягнення боргу 55 248,75грн., 3% річних за період прострочення за станом на 30.09.2016 року в розмірі 3 265,06грн., а всього 56 513грн. 81коп. та судові витрати зі сплати судового збору (а.с.2-3).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позов.

Позивач пояснила, що після укладення договору купівлі-продажу у відповідача не вистачило коштів і тому вирішили взяти розписку, а остання виплатить кошти. Чоловік тоді хворів, тому всім займалася вона за дорученням. Відповідач нічого не сплатила по розписці. Відповідач була власником частини домоволодіння брата покійного чоловіка. Спочатку була оговорена сума 27тис. дол., а сплачено 13500 дол. Попередньо відповідач давала 5тис. дол. Вона брала кошти у відповідача на переоформлення будинку під розписку. Відповідач повинна була ще 2500 дол. віддати через місяць. Вона точно не пам'ятає яку суму давала відповідач у нотаріуса, начебто 5200 дол. За розпискою гроші не надавала.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі та просила відмовити. Пояснила, що між сторонами було укладено і попередній договір і договір купівлі-продажу. В нотаріально посвідченому договорі зазначено, що вся сума була сплачена. Умовами договору не передбачалося, що відповідач не надала коштів, немає підстав застосовувати норми закону про новацію боргу.

Вислухавши доводи та пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідка, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

В судовому засіданні було встановлено, що 30 липня 1983 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с.6).

27 червня 2014 року між ОСОБА_3, від імені якого діяла за довіреністю ОСОБА_1, та ОСОБА_2 було укладено попередній договір про те, що в термін до 27.08.2014р.зобов'язуються укласти договір купівлі-продажу домоволодіння по вул. Польова, буд. 54. Загальна ціна продажу 227640грн., що на момент укладення угоди є еквівалентом суми 28000тис.дол. США. ОСОБА_2 попередньо оплатила частку вартості домоволодіння суму в розмірі 5200 дол. США (а.с.35-36).

12 серпня 2014 року між ОСОБА_3, від імені якого діяла за довіреністю ОСОБА_1, та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння по вул. Польова, буд. 54 в м. Дніпропетровську, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі № 713 (а.с.4).

Відповідно до п.1 цього договору продавець, в особі представника, передає у власність, а покупець приймає у власність 1/2 частину домоволодіння, і сплачує за неї грошову суму, визначену цим договором.

У п. 4 цього договору зазначено, що згідно звіту про оцінку майна, оціночна вартість домоволодіння станом на 31.07.2014р. в цілому складає 406684,00грн., оціночна вартість 1/2 частки домоволодіння складає 203342,00грн.

У відповідності до п. 5 договору продаж зазначеної частки домоволодіння вчиняється між сторонами за 203342,00грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення договору не підлягає. Підписання цього договору продавцем, в особі представника, є підтвердженням факту повного розрахунку за продану частку домоволодіння та свідчить про відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Розрахунки за договором здійснені згідно вимог постанови правління НБУ від 06.06.2013р. № 210.

В п. 12 договору зокрема зазначено, що ціна позову, зазначена в п.5 цього договору, відповідає їх дійсним намірам.

Відповідно до розписки від 12.08.2014р. ОСОБА_2 в присутності свідка ОСОБА_6, зобов'язалася повернути ОСОБА_1 борг у розмірі 2050 дол. в строк до 15.09.2014р. (а.с.5).

12 липня 2015 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 638446 (а.с.7).

Також допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона була присутня при нотаріальному переоформленні документів. Виявилося, що у ОСОБА_2 не вистачало коштів, а тоді було майже все готово, то так і оформили договір. Чоловік ОСОБА_3 був у тяжкому стані і сказав приймати рішення самим. І тоді ОСОБА_3 вирішила дати ОСОБА_2 кошти під розписку, а вона була присутня при написанні розписки. Загальну суму договору вона не пам'ятає, там була мінімальна оцінка, а розрахунки у них були у доларах США.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини.

За положеннями ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Істотними умовами новаційного правочину є: зазначення існуючого зобов'язання, яке підлягає новації, для можливості його ідентифікації (підстава виникнення, характер, предмет), умова про мету новації (припинення первісного зобов'язання і встановлення нового), а також визначення зобов'язання, що безпосередньо є новацією (його предмет, кількісні характеристики, істотні умови, тощо).

В даному випадку, домовленість сторін про новацію вважається укладеною, за наявності об'єктивних і суб'єктивних умов. До перших належать: 1) існування між учасниками цивільних відносин первісного зобов'язання, внаслідок невиконання якого виник борг; 2) домовленість сторін про припинення існуючого боргового зобов'язання та заміну його іншим - позиковим; 3) можливість заміни первісного зобов'язання (воно має відповідати вимогам дійсності правочинів, бути одним із тих юридичних фактів, на підставі яких закон дозволяє здійснювати новацію зобов'язання); 4) наявність між борговим і позиковим зобов'язаннями певного проміжку часу та причинного зв'язку (боргове зобов'язання повинно існувати на момент прийняття сторонами рішення про припинення їхніх правовідносин новацією); 5) дійсність самої домовленості сторін про новацію боргу у позикове зобов'язання - вона має відповідати всім вимогам закону щодо правочинів та їхньої форми.

Суб'єктивний критерій виражається в тому, що обов'язковою умовою новації є наміри сторін припинити діюче боргове зобов'язання та замінити його новим - позиковим.

Така воля сторін повинна бути однозначно вираженою у договорі новації або прямо випливати з нього.

З аналізу вказаних правових норм видно, що новація це угода про заміну первинного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання.

Угода про заміну первинного зобов'язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу.

Відповідно до положень ч.1ст.626, ч.1ст.628, ст.629 ЦК України, договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну та припинення цивільних прав і обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання. За положеннями ч.1 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладання.

Порядок укладання договору визначений главою 53 ЦК України.

За приписами ч.1 ст.638, ч.1,3 ст.639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-які формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння від 12.08.2014р., укладеного між ОСОБА_3 від імені якого діяла ОСОБА_1 та ОСОБА_2, остання купила 1/2 частку домоволодіння № 54, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Польова.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 713. За умовами договору продаж вчинено за 203342,00грн.

п. 5 даного договору передбачено, що кошти за продаж домоволодіння сплачено покупцем, тобто ОСОБА_2, до підписання договору.

Приймаючи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що сторонами 12.08.2014 року під час укладення договору купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору - предмету, ціні та розрахунку, проведен повний розрахунок.

З наданої позивачкою розписки від 12.08.2014 року підписаною відповідачкою ОСОБА_2 не вбачається, що борг 2050тис.дол.США є новацією боргу за згодою сторін по договору купівлі - продажу від 12.08.2014 року та взагалі є боргом за недоплату коштів за частину домоволодіння.

Як свідчить викладене, позивачка не довела факту істотного порушення умов договору купівлі - продажу 1/2 частини домоволодіння укладеного між нею та відповідачкою, а саме: не здійснення відповідачкою повного розрахунку за договором, а також про домовленість між відповідачкою про заміну боргу позиковим зобов'язанням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подасться до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков