У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіверська Рось» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що з 01 квітня 2003 року по 13 березня 2015 року він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сіверська Рось» (далі - ТОВ «Сіверська Рось») на різних посадах, у тому числі і заступником директора з аграрних питань. Наказом від 13 березня 2015 року № 19 його звільнено із займаної посади за прогул згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вважав своє звільнення за прогул незаконним, оскільки, на його думку, воно відбулося із фальсифікуванням фактичних обставин і відповідних документів. 27 лютого 2015 року ним подано відповідачеві заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 13 березня 2015 року. Вказував, що після виходу із лікарняного, 21 березня 2015 року він отримав наказ про звільнення з роботи за прогул. Згодом згідно з наказом відповідача від 23 березня 2015 року № 24 змінено дату попереднього наказу з 13 на 23 березня 2015 року.

Просив: визнати незаконними наказ від 13 березня 2015 року № 19 про накладення на нього дисциплінарного стягнення та наказ від 23 березня 2015 року № 24 про звільнення з роботи; змінити формулювання причини звільнення з ТОВ «Сіверська Рось» з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ст. 38 КЗпП України; стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з 15 жовтня 2014 року по 13 березня 2015 року у розмірі 16 685 грн 51 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 працював у ТОВ «Сіверська Рось» на посаді заступника директора з аграрних питань.

Наказом ТОВ «Сіверська Рось» від 13 березня 2015 року № 19 позивача звільнено з роботи за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. При цьому прогулом зазначено період з 15 жовтня 2014 року (а. с. 23).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як вбачається з наказу про звільнення, ОСОБА_6 був відсутній на робочому місці з 15 жовтня 2014 року по 13 березня 2015 року без поважних причин.

Наступним наказом ТОВ «Сіверська Рось» від 23 березня 2015 року № 24 змінено дату наказу про звільнення позивача з 13 на 23 березня 2015 року (а. с. 20). Причиною внесення змін у наказ про звільнення було надання позивачем листка непрацездатності, де у період з 10 по 20 березня 2015 року включно позивач був тимчасово непрацездатним.

З копії листка непрацездатності вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 10 по 20 березня 2015 року (а. с. 18).

У відповідь на повторний лист ТОВ «Сіверська Рось» до ОСОБА_6 від 05 березня 2015 року з вимогою надати пояснення відсутності на робочому місці з 15 жовтня 2014 року, позивач листом від 12 березня 2015 року повідомив, що здивований та обурений вказаним листом та сумлінно виконує свої службові обов'язки, не був ознайомлений з істотними змінами умов праці, з жовтня місяця не був повідомлений щодо наявності якихось претензій до нього (а. с. 11, 12).

Таким чином, з вказаної відповіді позивача не вбачається, що він повідомляв роботодавця про те, що був тимчасово непрацездатним. Крім того, відсутні дані і щодо повідомлення про поважні причини відсутності на робочому місці, які виключають вину працівника.

Матеріали справи містять доповідні записки (а. с. 58−68) про відсутність на робочому місці ОСОБА_6 у певні періоди часу та акти складені комісією ТОВ «Сіверська Рось» (а. с. 97−107) про неможливість з'ясування причин неявки на роботі позивача. На підтвердження законного звільнення позивача з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України відповідачем були надані табелі обліку робочого часу (а. с. 123−128).

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновкам судів першої й апеляційної інстанцій про те, що виданий відповідачем наказ про звільнення позивача ґрунтується на законі, що виключає можливість задоволення позову, а позивачем відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України не доведено законності та обґрунтованості позовних вимог. Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо виконання ним трудових обов'язків у ТОВ «Сіверська Рось», тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суди обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак