Номер провадження: 22-ц/785/1786/17
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Гірняк Л.А.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_4 про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

12.03.2016 року до Тарутинського районного суду Одеської області звернувся ОСОБА_3 з позовом, який в подальшому було уточнено, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_4 про захист прав споживачів (а.с.1-2, 16-17).

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено. Зокрема, було визнано порушення фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 підпункту 16 пункту 147 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою КМУ № 176 від 18.02.1997 року щодо недотримання вимог продажу квитків. Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 28 грн. 60 коп., а також судовий збір в розмірі 1 102 грн. 40 коп. (а.с. 87-91).

07.11.2016 року представником фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_5 була подана апеляційна скарга на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року. Зокрема, апелянт вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. А саме апелянт посилається на те, що суд взяв до уваги лише доводи позивача, в порушення вимог ст.62 ЦК України не викликав для допиту як свідка третю особу. Крім того, апелянт посилається на те, що відповідно до ст.61 ЦК України постанова адміністративної комісії не має для суду заздалегідь встановленої сили, навіть якщо ОСОБА_4 не оскаржив її, тим більше, що апелянт не має процесуальних прав на оскарження цієї постанови. Окрім цього, апелянт посилається на те, що він не є належним відповідачем по справі, оскільки відповідно до підпункту 16 пункту 147 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» продавати квитки пасажирам до початку руху автобуса у передбачених законодавством випадках зобов'язаний водій автобуса, а це означає, що він несе відповідальність за дотримання цих вимог. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі наданої йому юрисдикції (а.с.95-98). 26.01.2017 року апелянтом були подані додаткові пояснення до апеляційної скарги, відповідно до яких апелянт посилається на те, що чинним законодавством (ч.2 ст.16 ЦК України) не передбачено відновлення порушеного права шляхом визнання порушення апелянтом підпункту 16 пункту 147 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» (а.с.120).

27.01.2017 року позивачем були подані заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (а.с.122-123).

В судовому засіданні позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з'явились, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, згідно ліцензії Міністерства транспорту та зв'язку України серії НОМЕР_1 від 23.12.2011 року ОСОБА_2 має право на внутрішні перевезення пасажирів автобусами і міжнародні перевезення пасажирів автобусами (а.с.40).

Відповідно до трудового договору, укладеного 18.10.2005 року між ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_4 - ОСОБА_4 працює водієм маршруту "Малий - Ярославець -1 - Одеса АС "АВ Привоз". З останнім було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність водія, згідно якого працівник, що займає посаду водія автобуса міжміського сполучення, безпосередньо пов'язану з використанням автобуса, перевозку пасажирів, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення безпеки пасажирів, дотримання діючих тарифів на маршрутах, які обслуговуються, а також відповідальність за перевозку пільгового контингенту пасажирів та дотримання діючого законодавства, регламентуючого діяльність автомобільного транспорту (а.с.49-50).

Згідно паспорту № 182 автобусного маршруту міжміських регулярних перевезень № 1044/1043 " Малоярославець-1 - Одеса АВ "Привоз" відстань від смт. Тарутине до АВ Одеса "Привоз" складає 176 км., а відповідно до Таблиці вартості проїзду від Тарутине АС до Одеса АВ "Привоз" вартість проїзду складає 90,38 гривень (а.с. 44 - 47).

Розпорядженням № 4 від 31.01.2016 року ФОП ОСОБА_2 "Про переоцінку квитків" згідно до Постанови КМУ № 240 від 25.03.2015 року "Про внесення змін в додаток до Постанови КМУ від 25.12.1996 року № 1548, а також у зв'язку з подорожчанням ГПМ, запчастин, загальновиробничих затрат підприємства було проведено перерахунок тарифів на міжміські перевезення, та переоцінено залишки білетів типу ІІ (міжміські) до повного їх використання. Білети вартістю 75,70 гривень перераховано у 90,38 гривень ( а.с. 48).

Разом з тим, згідно квитка НОМЕР_2 з відривом 210-220 кілометровою зоною який був виданий ОСОБА_3 до початку руху автобуса його вартість складає 88,65 гривень та згідно квитка НОМЕР_3 з відривом 170-180 кілометровою зоною, який був виданий позивачу ОСОБА_3 після прибуття на кінцеву станцію, його вартість складає 75,70 гривень. Інформації про переоцінку квитків на самих квитках не міститься.

Належних і допустимих доказів того, що позивачу ОСОБА_3 до початку руху автобуса було повідомлено про вищевказане розпорядження щодо переоцінки квитків відповідачем суду першої інстанції не було надано, а крім цього, не зазначено правомірність винесення такого розпорядження про переоцінку квитків.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно врахував, що Постановою адміністративної комісії при Тарутинській селищній раді від 15.03.2016 року ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.155-2 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 34 гривні за те, що 04.02.2016 року о 06:00 годині останній, являючись водієм автобусу ФОП ОСОБА_2 "Малий - Ярославець -1 - Одеса АС" АВ Привоз", ошукав покупців, а саме перебільшивши встановлені тарифи на послуги перевезення пасажирів ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Зазначена вище постанова набрала чинності 25.03.2016 року і оскаржена у вищому органі або суді на протязі 10 днів не була, що свідчить про те, що ОСОБА_4 погодився з тим, що ошукав пасажирів (а.с.55).

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх службових обов'язків. З врахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому відхиляючи довід апеляційної скарги щодо виходу судом першої інстанції за межі наданої йому юрисдикції та відсутність в чинному законодавстві (ч.2 ст.16 ЦК України) такого способу захисту як відновлення порушеного права шляхом визнання порушення апелянтом підпункту 16 пункту 147 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, колегія суддів виходить з наступного.

Як роз'яснив ВССУ в постанові №3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Спір між сторонами виник з цивільних відносини - відносин з перевезення, тобто знаходиться в юрисдикції цивільного суду. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Разом з тим, відхиляючи вищевказаний довід апелянта, колегія суддів виходить з того, що як зазначив ВСУ в постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13 законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Правовий аналіз положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав споживача, а саме, стягнення надмірно сплачених грошових коштів, не суперечить положенням ст. 16 ЦК України. Зокрема, ч. 2 вказаної статті передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Окрім цього, вибір способу захисту залежить не від положення сторони, а від специфіки спірних правовідносин, на яку в свою чергу суттєвий відбиток накладає предмет спірних правовідносин. В справі, рішення за якою переглядається, йдеться про надання послуг з перевезення При цьому встановлення факту порушення підпункту 16 пункту 147 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» є частиною юридичного складу, який надає право позивачу на відшкодування шкоди, та не є самостійним способом захисту в значенні ст. 16 ЦК України на яку посилався відповідач.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а наявні доводи апеляційної скарги не спростували вірних по суті висновків суду першої інстанції по заявленому позову.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З врахуванням вищенаведеного колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року- відхилити.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова

Л.А. Гірняк

08.02.2017 року м. Одеса