Справа № 740/1218/17
Провадження № 2/740/773/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Кононяко С.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального лікувально-профілактичного закладу «Ніжинської центральної міської лікарні ім.М. Галицького», третя особа без самостійних вимог на предмет спора, - ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування наказу про відпустку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №22-В від 07 березня 2017 року про надання йому відпустки.

В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що з 16.07.1998 і по теперішній час він перебуває у трудових відносинах з відповідачем на посаді лікаря-уролога хірургічного відділення.

07 березня 2017 року головним лікарем Ніжинської центральної міської лікарні ОСОБА_3 був виданий наказ №22-В про надання йому невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15 липня 2015 року по 14 липня 2016 року строком на 23 календарні дні та додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці строком на 6 календарних днів з 21 березня по 19 квітня 2017 року.

Підставою для надання відпустки зазначено графік відпусток за 2015-2016 роки. З даним наказом він був ознайомлений 10 березня 2017 року, проте не згоден з ним, так як заяву про надання відпустки він не писав, є інвалідом другої групи, ветераном праці і відповідно до ч.13 ст.10 Закону України «Про відпустки» має право на відпустку за його бажанням, у зручний для нього час, що відповідачем було грубо проігноровано і таким чином порушено його право на відпустку.

Він звернувся до головного лікаря ОСОБА_3 із заявою про те, що надання йому відпустки за минулий рік без його згоди є порушенням прав відповідно до п.п.2,7, ч.13 ст.10 Закону України «Про відпустки», але 16.03.2017 отримав відповідь з посиланням на те, що це є невикористана відпустка і його згода непотрібна, тому він звернувся до суду із даною заявою.

У судовому засіданні позивач підтримав позов із зазначених в ньому підстав, пояснивши, що згідно оспорюваного ним наказу він перебуває на даний час з 21 березня 2017 року до 19 квітня 2017 року у відпустці, яка не була використана ним у жовтні 2016 року згідно графіка відпусток за минулий рік, і він би не мав претензій щодо цього у разі попереднього узгодження з ним конкретного часу відпустки, а не поставлення його перед фактом вирішення цього питання адміністрацією без урахування його згоди на це.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що наказу про перенесення щорічної відпустки згідно графіку відпусток за 2016 рік на інший час не видавалося. З ОСОБА_1 було узгоджено час відпустки у жовтні 2016 року, але він на свій розсуд не використав її згідно графіка та не звертався із будь-якою заявою про надання йому відпустки в інший час. Оскільки ненадання відпусток протягом двох років підряд є порушенням трудового законодавства, то позивача було попереджено за два тижні 7 березня 2017 року про надання йому відпустки за минулий рік з 21 березня 2017 року. З метою недопущення порушення передбаченого законодавством права на відпочинок працівника та для забезпечення прав та інтересів пацієнтів з урахуванням робочого процесу було видано наказ №22-В від 07.03.2017. ОСОБА_1 не звертався із заявою про надання йому відпустки в інший час або із зазначенням того, які саме його права та інтереси були порушені або проігноровані при наданні йому відпустки за 2016 рік у березні- квітні 2017 року.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спора головний лікар КЛПЗ «Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького» - ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився, надавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позов, в якому зазначив, що відповідач не порушив права позивача при наданні йому відпустки за минулий рік, оскільки його побажання використати відпустку у зручний для нього час, його право на це як інваліда другої групи було ним реалізоване під час складання графіка відпусток на 2016 рік, але він на свій розсуд не використав відпустку у жовтні 2016 року, тому з урахуванням неприпустимості порушення робочого процесу у лікувальному закладі, для забезпечення прав та інтересів пацієнтів, які перебувають на лікуванні у відділенні, позивачу була надана відпустка з 21.03.2017 по 19.04.2017, про що він за два тижні був попереджений і не надав будь-яких відомостей про те, що надання йому відпустки у вказаний період буде суперечить його інтересам. Зазначає, що позивач не звертався із заявою про перенесення відпусток, взагалі не бажає йти у відпуску, а тому відповідно до ч.4 ст.11 ЗУ «Про відпуски» з метою уникнення порушень вимог чинного законодавства було прийнято рішення про надання ОСОБА_1 основної щорічної відпустки та додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці за період з 15.07.2015 по 14.07.2016, з яким він був ознайомлений відповідно до вимог ст.10 Закону «Про відпустки».

Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про відпустки» (далі Закону) право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Згідно довідки ОСОБА_1 працює в Ніжинській центральній міській лікарні ім.М.Галицького на посаді лікаря- уролога хірургічного відділення з 16 липня 1998 року по теперішній час (а.с.5).

Наказом №22-В від 07.03.2017 ОСОБА_1 надано невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 15 липня 2015 року по 14 липня 2016 року строком на 23 календарні дні та додаткову щорічну відпустку за особливий характер праці строком на 6 календарних днів, з 21 березня по 19 квітня 2017 року, надано матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу (а.с.9).

Згідно ст.10 Закону черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до копії графіку відпусток медичних працівників хірургічного відділення Ніжинської ЦМЛ ім.М.Галицького на 2016 рік ОСОБА_1 встановлений місяць надання відпустки жовтень 2016 року, про що мається його підпис у графіку (а.с.20-21).

07 березня 2017 року з додержанням вимог ст.10 Закону України «Про відпустки» головним лікарем Ніжинської ЦМЛ позивача попереджено про те, що невикористана ним щорічна відпустка за період роботи з 15 липня 2015 року по 14 липня 2016 року буде надана йому з 21 березня 2017 року (а.с19). Згідно акту від 07 березня 2017 року в присутності представників комісії КЛПЗ «Ніжинська ЦМЛ» ОСОБА_1 ознайомився з наказом №22-В від 07.03.2017 про надання йому відпустки, проте від підпису відмовився (а.с.18).

Посилання позивача на те, що було порушено його права як інваліда, ветерана праці на надання йому відпустки за його бажанням у зручний для нього час, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не доведені та не обґрунтовані позивачем. Відсутні будь-які дані про те, що позивач звертався із заявою про надання йому відпустки за 2016 рік в інший час, ніж передбачений оспорюваним ним наказом, і не зазначено, в чому полягає порушення його права на відпочинок наданням йому відпустки саме у зазначений в наказі період, враховуючи, що на даний час він використовує надану йому за оспорюваним ним наказом відпустку в період з 21.03.2017 по 19.04.2017.

Керуючись ст.ст.2,10-11 Закону України «Про відпустки», ст.ст. ст.ст.10,11,60, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального лікувально-профілактичного закладу «Ніжинської центральної міської лікарні ім.М. Галицького», третя особа без самостійних вимог на предмет спора, - ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування наказу про відпустку №22-В відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Ковальова Т.Г.