Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №СМ-SME 010/043/2007 від 25.12.2007, яка становить 27 913, 99 дол. США (в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення), а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СМ-SME 010/043/2007 від 25.12.2007 року, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 35 700 дол. США для придбання нерухомого майна строком користування до 25.12.2022 року з встановленою плаваючою процентною ставкою в розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,0% річних, а FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В подальшому до зазначеного договору вносилися зміни та доповнення наступними Додатковими договорами: Додатковим договором №1 від 19.01.2009, Додатковим договором №2 від 12.03.2009, Додатковим договором №3 від 21.01.2013.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 по вказаному вище кредитному договору того ж дня, 25.12.2007, укладено договір поруки № SR-SME 010/032/2007 з ОСОБА_2

Внаслідок неналежного виконання позичальником зобовязань станом на 19.10.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 27 913,99 дол. США, що складається з: 25 418,20 дол. США заборгованість по тілу кредиту та 2 495,79 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 722 972 гривні 34 копійки заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 4 458 грн. 78 коп. судового збору.

В задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог Банку. Зазначає, що Банк звернувся до суду з позовом до закінчення строку дії основного зобовязання, а позовні вимоги про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором були заявлені вперше, тому не було підстав для припинення поруки відносно ОСОБА_2

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог Банку до неї та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не встановив чи мало місце надання кредитних коштів та якими доказами це підтверджується, а позивачем в свою чергу даний факт в процесі розгляду справи не доведено належними доказами. Крім того вказує, що судом не було досліджено наявність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як визначив законодавець, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦПК України).

Згідно ст. ст. 530 та 626 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами, а якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Частиною 1ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 25 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № СМ-SME010/043/2007, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 35700 доларів США зі строком повернення 25 грудня 2022 року з встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5% річних, а FIDR, це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором.

В свою чергу, ОСОБА_1 зобовязалася прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом /а.с.10-17/.

До кредитного договору додано Графік повернення кредиту та сплати процентів, яким були визначені, зокрема: сума виданого кредиту - 35700 доларів США; розмір відсоткової ставки за користування кредитом 12, 50% річних; валюта кредиту USD; розмір щомісячного платежу 198,34 доларів США, в тому числі з зазначенням розміру платежу, що зараховується на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом /а.с.17-19/.

З матеріалів справи видно, що у період з дня укладення кредитного договору до 21.01.2013 р. відбувалась новація зобовязань за кредитним договором за взаємною згодою сторін.

Так, 04 грудня 2008 року банком та ОСОБА_1 був підписаний додаток №1 до кредитного договору графік повернення кредиту, яким визначено, зокрема,: розмір відсоткової ставки за користування кредитом 15,50% річних; розмір супутніх витрат при оформленні кредиту (всього) 87,44 доларів США; розмір щомісячного платежу за кредитом; щомісячний розмір платежу за тілом кредиту; щомісячний розмір платежу за нарахованими відсотками; загальна сума платежів за кредитом та відсотками 72040,48 доларів США; розмір реальної процентної ставки 17,55%; абсолютне значення подорожчання кредиту (грн.) 38609,66 грн.

В подальшому між банком та ОСОБА_1 були укладені додаткові договори: 19 січня 2009 року, 12 березня 2009 року, 21 січня 2013 року/а.с.43-65/.

25 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань /а.с.66-67/.

Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно /п.1.2.договору поруки/.

Відповідно до п.4.1. договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором.

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 19.10.2015 року виникла заборгованість у сумі: 25 418,20 дол. США заборгованість за кредитом (тіло); 2 495,79дол. США заборгованість за нарахованими відсотками, а всього 27 913,99дол. США, яку позивач просив стягнути в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення суду /а.с.5-6/.

Відповідно до у абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Рішення судом першої інстанції ухвалено 5 грудня 2016 року. Станом на цю дату офіційний курс американського долара до національної валюти становив 25.90грн. за один долар, відтак загальна сума до стягнення ставить 722 972грн.34коп. (27 913.99дол. США х 25.90).

А тому суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, обґрунтовано стягнув з позичальника заборгованість за кредитним договором відповідно до позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування доларів США на позичковий рахунок, спростовуються матеріалами справи.

Так, п. п. 1.7.1. ч. №2 Кредитного договору визначено, що банк здійснює видачу Кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Пунктом 2 ч.№ 1 кредитного договору було визначено, що поточним рахунком позичальника є рахунок №81238 /а.с.10,13/. Факт видачі коштів шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок підтверджується випискою по поточному рахунку ОСОБА_1Г./а.с.21-25/.

З наведених підстав не заслуговують на увагу інші доводи, викладені в апеляційній скарзі про загальні вимоги до оформлення касових документів при проведенні касових операцій з клієнтами, підстав для бухгалтерського обліку операцій банку, оскільки надані банком документи щодо отримання та погашення кредиту не викликають сумнівів, а доказів на спростування бухгалтерських документів, наданих банком, позивачкою не спростовано.

На спростування доводів, наведених в апеляційній скарзі, щодо відсутності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, представник банку до заперечень на апеляційну скаргу додав банківську ліцензію № 191 від 08.11.2006 року, дозвіл № 191-1 від 08.11.2006 року та додаток до дозволу № 191-1 від 08.11.2006 року /а.с.220-227/, які свідчать про те, що банк мав право здійснювати фінансові операції з надання фізичним особам кредитів в іноземній валюті.

Інші доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для задоволення її апеляційної скарги відсутні.

Колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ «ОТП Банк» щодо припинення поруки відносно поручителя ОСОБА_2

Так, згідно з ч. 1 ст.553, ч. 1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Положеннями зазначеної статті передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; та протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень зазначеної статті слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченогоч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Крім того, умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦК України є обов'язковою для всіх судів України.

Виходячи з того, що останній платіж боржником ОСОБА_1 на погашення кредиту був проведений 20.01.2015року, а з позовом банк звернувся 21.12.2015року, порука за договорами поруки між банком та ОСОБА_2, як поручителем, припинилась.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення яке є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді