Справа № 495/4301/16-ц
№ провадження 2/495/620/2017
Ухвала

іменем україни

10 квітня 2017 року м.Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши матеріали цивільної справи, які надійшли за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу.

Представник позивача в порядку забезпечення позову просив суд накласти арешту на квартиру АДРЕСА_1. Своє клопотання обґрунтовує тим, що відповідачка може відчужити спільну власність, крім того, позивачу та його сімї на теперішній час погрожують примусовим виселенням з вказаної квартири.

В судовому засіданні представник відповідачки заперечував проти задоволення заявленого клопотання та просив відмовити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, заяви про забезпечення позову, суд встановив.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення цивільної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до положень ст.151 ЦПК України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини, а саме: якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову може застосовуватись лише з вказаних підстав, ці підстави є оцінними. Необгрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших ніж, ті, яким вдалось би запобігти.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до ст.152 ч.3 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовними вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до технічного паспорту, який міститься в матеріалах справи відповідачці належать 19/100 частин житлового будинку по вул.Комсомольській 9, м.Білгород-Дністровський, Одеської області.

В матеріалах справи не міститься документів про належність відповідачці квартири №6, яка розташована в житловому будинку по вул.Комсомольській 9, м.Білгород-Дністровський, Одеської області.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування від 02 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №1056 відповідачка ОСОБА_4 порадувала 19/100 частини житлового будинку по вул.Комсомольській 9, м.Білгород-Дністровський, Одеської області ОСОБА_7.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст.10, 60, 151-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя