Справа № 185/869/17
Провадження № 2-о/185/92/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря Пожидаєвої Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за заявою адвоката Білозьорова Олексія Борисовича в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа: Центральний відділ РАЦС Маріупольського міського управління юстиції, про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявниці Білозьоров О.Б. звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Донецьк, Україна.

В обґрунтування заяви, вказав на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Донецьк, Донецької області, помер ОСОБА_3 Однак документ що підтверджує факт смерті ОСОБА_3 не відповідає вимогам законодавства України. Представник заявниці звернувся до Центрального відділу РАЦС Маріупольського міського управління юстиції з заявою про отримання свідоцтва про смерть, однак йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що документ пред'явлений ним до відділу виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Представник заявниці, надав суду письмову заяву, згідно якої заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та участі заявника.

Представник заінтересованої особи - відділу РАЦС Маріупольського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують.

Суд розглянув справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що ОСОБА_3 є рідним дядьком ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 29.08.1962 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 04.07.1970 року, копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 10.05.1948 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4, копією свідоцтва про народження НОМЕР_5, копією паспорта ОСОБА_2 . (а.с. 9-13,18-20 )

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в м. Донецьку у віці 65 років, на підтвердження чого представником завниці надано лікарське свідоцтво про смерть № 3338, видане 18.11.2016 року за формою № 106/у, затвердженою Наказом МЗ ДНР №12 від 09.01.2015. та свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 від 18.11.2016 року. (а.с. 4,5,7 ).

Крім того, факт смерті підтверджується фотографіями з місця захоронення та довідкою мусульманської громади м. Донецька «Звезда Пророка» щодо підтвердженн факту смерті ОСОБА_3 (а.с. 6,22 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Однак, місто Донецьк, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за № 1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Представник заявниці Білозьоров О.Б. звернувся до Центрального відділу РАЦС Маріупольського міського управління юстиції для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 Однак, 26.01.2017 року у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, було відмовлено оскільки пред'явлений ним документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с. 8 ). У зв'язку з тим, що смерть ОСОБА_3 настала на території міста Донецьк, на території якого нині органи державної влади України не працюють та відбувається антитерористична операція, суд погоджується з тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України - є неможливим.

Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є:

- лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

- фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

- лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

- рішення суду про оголошення особи померлою;

- рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

- повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

- повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно абз. 1 п.3 наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області, зокрема м. Донецьк.

Відповідно до п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

При оцінці вищезазначених документів як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У п. 142 Рішення Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2016 року у справі «Мозер проти Республіки Молдова та Россії», заява №11138/10 зазначено, що суд вважає, що першочерговим завданням завжди має бути ефективний захист прав, передбачених Конвенцією, на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (дивитись п. 136 Рішення).

При цьому суд враховує, що Постановою Верховної Ради України від 21.05.2015 року була схвалена Заява Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Проте, вказане не обмежує заявника, який хоча і проживає на тимчасово окупованій території України, у праві на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в аспекті практики Європейського суду з прав людини у суді, який розглядає дану справу.

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Донецьк, Донецької області, допустивши по справі негайне виконання рішення суду в порядку ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України.

Зазначений факт встановлено з метою отримання заявником свідоцтва про смерть.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-61, 209, 212-215, 256, 257-1, 259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву адвоката Білозьорова Олексія Борисовича в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа: Центральний відділ РАЦС Маріупольського міського управління юстиції, про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, чоловічої статі, громадянин України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, Україна, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Донецьк, Донецької області, причина смерті - набряк легень та постінфарктний кардиосклероз.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення суду невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.С. Зінченко