Справа № 139/1187/16-ц Провадження № 22-ц/772/449/2017Головуючий в суді першої інстанції Тучинська Н. В.
Категорія 69 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року,

встановила

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даною заявою про встановлення факту родинних відносин.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина. Заявник ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 Під час оформлення спадщини виявилось, що відсутні документи, які доводять родинні зв'язки між нею як спадкоємцем та її матір'ю як спадкодавцем, зокрема, відсутнє свідоцтво про шлюб, яке б підтверджувало зміну прізвища заявника із «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». У зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду з даною заявою та просила встановити факт про те, що померла ОСОБА_3 є її матір'ю.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин відмовлено у зв'язку з її безпідставністю.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи внаслідок неправильної оцінки доказів.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_2 та представник зацікавленої особи Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області не з'явилися, тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Крім цього заявник ОСОБА_2 надіслала суду заяву в якій повністю підтримала свою апеляційну скаргу та просила розглядати справу у її відсутність у зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Також Зацікавлена особа Морозівська сільська рада Мурованокуриловецького району Вінницької області надіслала суду заяву у якій просила розглядати справу у відсутності їх представника, заяву визнають.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_2 у поданій заяві стверджує про те, що немає можливості довести свої родинні відносини із матір'ю - ОСОБА_3, оскільки відсутні документи про зміну її прізвища після реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 на ОСОБА_2. На ствердження такої заяви ОСОБА_2 подала суду Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану про реєстрацію шлюбу із ОСОБА_5 по с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 11).

Разом з тим, із наданого на вимогу суду повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу № 3 від 22 грудня 2016 року (а.с. 20-21) вбачається, що 17 серпня 1988 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, який було укладено 17 липня 1982 року Білібінським відділом ЗАГС Магаданської області за актовим записом № 89.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції установив та виходив з того, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 була рідною матір'ю ОСОБА_2. Однак, заявник умисно ввела суд в оману, заявивши про відсутність актового запису про шлюб між нею та ОСОБА_5, оскільки установлено, що такий актовий запис за № 89 вчинено 17 липня 1982 року Білібінським відділом ЗАГС Магаданської області. Таким чином факт родинних відносин перед нотаріусом заявник має можливість довести, отримавши копію цього актового запису.

Суд дійшов висновку, що з аналізу вимог закону слідує, що суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і тільки у разі наявності об'єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних справ та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на зазначене.

Установлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема копією свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 № НОМЕР_1 виданого 13 жовтня 1989 року (актовий запис № 404 від 29.07.1948 року), факт родинних відносин між померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 та заявником у справі ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. була рідною матір'ю

Заявник ОСОБА_2 є її спадкоємцем за заповітом складеним 29 серпня 2001 року.

Однак, під час оформлення нею спадщини виявилось, що відсутні документи, які доводять родинні зв'язки між нею як спадкоємцем та її матір'ю як спадкодавцем, зокрема, відсутнє свідоцтво про шлюб, яке б підтверджувало зміну прізвища заявника із «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Так, постановою приватного нотаріуса Доля Тетяною Іванівною № 348/02-31 від 29.09.2016 року (а.с.13) відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3.

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 17 серпня 1988 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 розірвано 17 серпня 1988 року (актовий запис № 76) та після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище «ОСОБА_2» (а.с.10).

Як зазначає заявник ОСОБА_2, свідоцтво про шлюб та інші документи, які б підтверджували зміну її прізвища з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» втрачені.

Таким чином на підставі вказаних документів доводиться факт про те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, після чого вона змінила свою прізвище із «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», свідоцтво про який втрачено, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану (а.с.11).

Згідно вимог ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

Відповідно до вимог ч. 1 - 4 ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Справа про розірвання шлюбу за заявою особи, засудженої до позбавлення волі, може бути розглянута судом за участю представника такої особи.

Згідно вимог п. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо.

Встановлення в судовому порядку факту родинних відносин необхідно заявнику для юридичного оформлення спадщини.

За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт родинних відносин знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, заява ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин слід підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції установлено наявність актового запису № 89 про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, вчинено 17 липня 1982 року Білібінським відділом ЗАГС Магаданської області (а.с.20,21). Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт родинних відносин перед нотаріусом заявник має можливість довести, отримавши копію цього актового запису.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як пояснює заявник ОСОБА_2 довести факт родинних відносин між нею та її матір'ю шляхом подання необхідних документів вона немає змоги, оскільки свідоцтво про шлюб з ОСОБА_5 вона втратила, а відділом ДРАЦС їй відмовлено у видачі відповідного документу, у зв'язку із чим вона і вимушена була звернутися до суду з даною заявою про встановлення фату родинних відносин.

Таким чином, перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів переконана, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущено порушення вимог як матеріального так і процесуального закону, належним чином не перевірено доводи заяви, не наведено достатніх мотивів прийнятого ним рішення, а тому суд дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні даної заяви про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування матеріального або процесуального права.

Зазначені в сукупності обставини, свідчать про неповне з'ясування судом обставин по справі, неналежну оцінку судом усіх наявних у матеріалах справи доказів, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення про задоволення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 234, 256-258, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості: мати-донька між ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_3 виданого Морозівською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області 12 березня 2004 року (актовий запис №2) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України НОМЕР_4, виданий Мурованокуриловецьким РВУМВС України у Вінницькій області 30 квітня 1998 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: