Справа № 742/1148/16-ц Провадження № 22-ц/795/101/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Ільченко О. І. Доповідач - Онищенко О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:прокурора Кравченко А.А., представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради до ОСОБА_6 про стягнення неодержаного доходу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету м. Прилуки упущену вигоду від оренди земельних ділянок по вул. Київська, 265 та вул. Гімназична, 83 у м. Прилуки за період з березня 2013 року по травень 2015 року у розмірі 279 102 грн. 43 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_6 згідно договорів купівлі-продажу будівель і споруд, укладених 29.04.2011 року із ВАТ „Прилуцький завод продовольчих товарів, є власником нежитлових приміщень по вул. Київська, 265 та вул. Гімназична, 83 у м. Прилуки. Рішенням Прилуцької міської ради від 25.10.2012 року №12 ОСОБА_6 згідно поданих ним заяв надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул. Київській, 265 площею 11994 кв.м та по вул. Гімназичній, 83 площею 3007 кв.м. За доводами позивача, до цього часу відповідачем не виготовлено документацію із землеустрою та не зареєстровано право на земельні ділянки у передбаченому законом порядку. Заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури вказує, що ОСОБА_6 використовує будівлі, які розташовані на вказаній земельній ділянці, надаючи їх в оренду та укладаючи договори позички, отримує дохід від використання майна, а належних платежів до міського бюджету за використання земельних ділянок, які належать територіальній громаді, не сплачує, що призводить щорічно до недоотримання значних коштів міським бюджетом. З урахуванням строку позовної давності позивач вказував, що примусовому стягненню підлягає недоодержаний дохід від оренди земельної ділянки по вул. Київська, 265 за період з березня 2013 року по травень 2015 року у розмірі 231 309,98 грн., а по вул. Гімназична 47 792,45 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету м. Прилуки упущену вигоду від оренди земельної ділянки по вул. Київська, 265 у м. Прилуки за період з квітня 2013 року по травень 2015 року в розмірі 223 694 грн. 69 коп.; у решті позову відмовлено; стягнуто з відповідача судові витрати на користь прокуратури Чернігівської області в розмірі 3349,23 грн., на користь виконкому Прилуцької міської ради 326,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати зазначене рішення суду в частині стягнення з нього упущеної вигоди та судових витрат і ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні позову. Відповідач посилається, що при врегулюванні правовідносин в даному спорі застосування положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України в частині переходу до нього права на користування земельною ділянкою є можливим при умові, що ним набуто право власності на цілісний майновий комплекс. Проте, за доводами ОСОБА_6, він купив у ВАТ „Прилуцький завод продовольчих товарів нежитлові будівлі і споруди по вул. Київська, 265 не як цілісний майновий комплекс, а як окремі будівлі і споруди, в звязку з чим до нього перейшло право на користування земельними ділянками, на яких розміщені куплені нежитлові будівлі і споруди, а також земельна ділянка, необхідна для їх обслуговування, а не майданчики для стоянки транспортних засобів, зберігання сировини, готової продукції і інше. Відповідач вказує, що користувачем земельної ділянки по вул. Київська, 265 в м. Прилуки до 31 жовтня 2014 року залишалось ВАТ „Прилуцький завод продовольчих товарів, а відповідно взагалі відсутні підстави для стягнення з нього неодержаного доходу за період з 2012 по 2014 рік. ОСОБА_6 посилається, що виконати рішення Прилуцької міської ради в частині розроблення проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок до кінця 2012 року було фактично неможливим, а з 01 січня 2013 року було неможливо в звязку з набранням чинності ч. 3 ст. 24 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, отже відсутня його вина в неможливості укладення договорів оренди земельних ділянок. Крім того, відповідач вважає безпідставним стягнення з нього судових витрат, повязаних із опублікуванням оголошення про виклик до суду, оскільки суду була відома його адреса зареєстрованого місця проживання, але суд не направляв поштову кореспонденцію на цю адресу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач використовує будівлі, які розташовані на земельній ділянці під нежитловими будівлями, надаючи їх в оренду та укладаючи договори позички, отримує дохід від використання майна, а належних платежів до міського бюджету за використання земельних ділянок, які належать територіальній громаді, не сплачує. Прилуцька міська рада набула право на відшкодування спричинених збитків у формі неодержаного доходу від орендної плати за використання земельної ділянки по вул. Київській, 265, а тому приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважав за необхідне визначити період початку стягнення з квітня, а не березня 2013 року, оскільки позов було зареєстровано в суді у квітні поточного року. Також суд виходив із відсутності підстав для стягнення неодержаного доходу від оренди земельної ділянки по вул. Гімназичній, 83 в м. Прилуки, оскільки відсутні докази, які підтверджують розмір земельної ділянки.

Такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належать нежитлові будівлі і споруди за адресами: вул. Київська, 265 та вул. Гімназична, 83 в м. Прилуки на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 29 квітня 2011 року між ним та ВАТ „ Прилуцький завод продовольчих товарів (а.с.15-46). Згідно п. 10 зазначених договорів покупцю розяснено зміст ст.ст. 93, 120, 124, 125, 126, 127, 128 ЗК України, ст.377 ЦК України про перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлі, або споруди, виникнення права власності та права користування земельною ділянкою, про порядок передачі в оренду та про порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності для обслуговування будівель та споруд.

Відповідно до ЗК України та перехідних положень до нього громадяни повинні оформити у встановленому порядку право власності, або право оренди земельної ділянки для обслуговування частини нежитлової будівлі.

Пунктами 12.38 та 12.39 рішення Прилуцької міської ради №12 від 25 жовтня 2012 року дозволено розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_6 для обслуговування нежитлових будівель та споруд по вул. Київській, 265 та по вул. Гімназичній, 83, а саме: будівля кондитерського цеху та контори А-1; будівля складу столярної майстерні Н-1; будівля харчоблоку з прибудовою Л-1; будівля складу спирту В, 1; будівля гаражу для автомашин К-1; будівля складу №1 з підвалом В-1; будівля складу №2 з підвалом Д-1; будівля безалкогольного цеху Г-1; будівля гаражу З-1; будівля прохідної М-1; будівля винного цеху Г,-1; будівля ковбасного цеху Б-1; огорожа з воротами; будівля карамельного цеху під літ. А-3; будівля складу під літ. Е-1; будівля котельні карамельного цеху під літ. Д-1; будівля складу карамельного цеху під літ. Г-1; огорожа з воротами (а.с.9-11). В рішенні зазначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок необхідно подати міській раді для затвердження до кінця 2012 року.

05 листопада 2012 року між ОСОБА_6 і ПП „Азимут було укладено договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затверджено завдання на виконання робіт (а.с.134-136), проте проект землеустрою виготовлено не було.

Земельна ділянка по вул. Леніна (згодом перейменовано на вул. Київська), 265 в м. Прилуки площею 1,1994 га для будівництва і обслуговування адміністративних будівель і господарчих споруд належала на праві постійного користування ВАТ „ Прилуцький завод продовольчих товарів на підставі Державного акту відповідно до рішення Прилуцької міської ради народних депутатів від 16 березня 1993 року №142 (а.с.47-48).

Згідно інформації Управління держгеокадастру у Прилуцькому районі Чернігівської області за підприємством ВАТ „Прилуцький завод продовольчих товарів обліковувалися в користуванні дві земельні ділянки загалльною площею 1,5001 га (землі промисловості), в тому числі: 1,1994 га для будівництва та обслуговування адміністративних будівель і господарчих споруд по вул. Київській, 265 (державний акт на право постійного користування землею за реєстраційним №000080 від 09.04.1998 р.; 0,3007 га (карамельний цех) по вул. Гімназичній, 83 (в державній власності, правовстановлюючі документи на земельну ділянку в архіві управління відсутні).

Станом на 01.01.2014 року земельну ділянку площею 1,1994 га перенесено до земель запасу (землі не надані у власність або постійне користування в межах м. Прилуки) на підставі рішення Прилуцької міської ради від 25.10.2012 року про припинення права постійного користування ВАТ „Прилуцький завод продовольчих товарів у звязку з продажем обєктів нерухомого майна ОСОБА_6

Станом на 01.01.2015 року земельну ділянку площею 0,3007 га (використовувалася без правовстановлюючих документів) перенесено до земель запасу (землі не надані у власність або постійне користування в межах м. Прилуки) на підставі Повідомлення про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи від 31.10.2014 року.

Станом на 01.01.2016 року вищевказані земельні ділянки обліковуються в землях не наданих у власність або постійне користування в межах м. Прилуки (а.с.14).

У лютому, червні 2014 року виконавчим комітетом Прилуцької міської ради ОСОБА_6 були направлені повідомлення, що ним не вирішено питання щодо оформлення прав на земельні ділянки для обслуговування нежитлових будівель і споруд по вул. Гімназичній, 83 та вул. Київській, 265, і запропоновано невідкладно здійснити заходи щодо розробки документації із землеустрою, її погодження та отримання земельних ділянок в оренду (а.с.51, 53).

Актами №1 і №2 роботи постійно діючої комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам, утвореної рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 18.02.2014 року №70, 16 червня 2015 року визначено збитки (неодержаний дохід), нанесені територіальній громаді м. Прилуки у особі Прилуцької міської ради громадянином ОСОБА_6, у звзку з фактичним використанням земельних ділянок площею 11994 кв.м по вул. Київській, 265 та 3007 кв.м по вул. Гімназичній, 83 без наявності документів, що посвідчують право на них, у розмірі відповідно 299 847,59 грн. та 60 468,05 грн. (а.с.57-64).

Згідно повідомлення Прилуцької обєднаної державної податкової інспекції на території колишнього заводу продтоварів за адресою: м. Прилуки, вул. Київська, 265 та на території оптової бази по вул. Гімназичній, 83 здійснюють діяльність як юридичні особи, так і фізичні особи підприємці в приміщеннях, які належать на правах власності ОСОБА_6, який земельний податок за користування даними земельними ділянками до бюджету не сплачує (а.с.70-76).

Юридичну особу ВАТ „Прилуцький завод продовольчих товарів припинено 31 жовтня 2014 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.232-238).

Рішенням Прилуцької міської ради №8 від 04 грудня 2015 року було поновлено використання Генерального плану міста Прилуки, розробленого Київським державним підприємством Український державний науково-дослідний інститут проектування міст „ДІПРОМІСТО імені ОСОБА_8 в 1969 році (а.с.170).

Відповідно до ст. 206 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом положень ст.ст. 122, 123 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Аналогічна норма закріплена у ст. 16 Закону України „Про оренду землі.

Статтями 152, 156, 157 ЗК установлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

За змістом положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст. 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі за №3-1160г15, який в силу положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для врахування іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналіз наведених норм матеріального права та змісту прийнятого Прилуцькою міською радою рішення від 25 жовтня 2012 року № 12 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок дає підстави для висновку, що саме на землекористувача ОСОБА_6 покладається обовязок вчинення певних дій з виготовлення та погодження технічної документації із землеустрою і подальшого звернення до уповноваженого органу - територіального органу Держземагентства із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, наявність якої є підставою для нарахування орендної плати за землю.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 вчиняв дії щодо узаконення користування земельними ділянками лише у 2012 році безпосередньо після надання дозволу на розробку проектів землеустрою. В період з листопада 2012 року і по час звернення з позовом, відповідач не звертався до відповідних організацій для виготовлення проектів землеустрою, отже він фактично ухиляється від отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки та відповідно від сплати коштів за їх використання.

Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_6 мав обєктивні перешкоди для виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, оскільки відсутні докази, що він звертався з відповідними заявами і йому було відмовлено в їх задоволенні. При цьому, не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що він не мав змоги реалізувати своє право на оренду земельної ділянки в звязку з відсутністю генерального плану м. Прилук, оскільки згідно повідомлення виконавчого комітету Прилуцької міської ради „Про інвентаризацію земельних ділянок у 2014-2015 роках Прилуцькою міською радою прийняті рішення про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок, а також про поновлення договорів оренди землі по 267 земельних ділянках із земель комунальної власності. Впродовж 2014 року міською радою у ході пленарних засідань ухвалювалися рішення про передачу земельних ділянок у власність та користування фізичним та юридичним особам без обмежень, незважаючи на відсутність містобудівної документації (а.с.195).

Враховуючи викладене, відповідачем не надано доказів відсутності його вини в неможливості оформити права на земельні ділянки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що територіальній громаді міста відповідачем завдано збитки у вигляді неодержаної орендної плати за землю.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення спричинених збитків в межах строку позовної давності за період з квітня 2013 року по травень 2015 року. Розрахунок збитків відповідачем не спростований.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_6 про відустність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Так, згідно ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Враховуючи, що рішенням Прилуцької міської ради від 25.10.2012 року було припинено право ВАТ „Прилуцький завод продовольчих товарів постійного користування земельною ділянкою площею 11994 кв.м у звязку з продажем обєктів нерухомого майна ОСОБА_6, то в даному випадку зазначена земельна ділянка перейшла до набувача в обсязі і на умовах, встановлених для товариства попереднього землекористувача. І саме із вказаної дати користувачем спірної земельної ділянки вважається ОСОБА_6, а не з жовтня 2014 року (дата припинення ВАТ „Прилуцький завод продовольчих товарів) як вважав відповідач.

Доводи відповідача, що земельна ділянка не визначена на місцевості, спростовуються поясненнями представника відповідача, який в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував, що територія ВАТ „Прилуцький завод продовольчих товарів є огородженою і використовується для вільного проїзду/проходу.

При цьому суд вірно визначив розмір заподіяних збитків, врахувавши рішення Прилуцької міської ради від 11 квітня 2008 року, яким встановлено розмір орендної плати (до відповідача застосована найменша ставка 3%), а також акт №1 роботи постійно діючого комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що при обрахунку розміру збитків було враховано нормативно грошову оцінку земельної ділянки для попереднього власника, оскільки розмір збитків був затверджений рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради № 275 від 14 липня 2015 року виходячи з актів робіт постійно діючої комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам. Вказане рішення відповідачем не оскаржено.

Не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача, що на повідомленнях про вручення поштових відправлень відсутні його підписи, а тому він не отримував листи Прилуцької міської ради з вимогою здійснення заходів щодо розробки документації із землеустрою, оскільки згідно п. 106 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою КМУ від 5 березня 2009 року №270, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Отже, зазначені листи вважаються врученими відповідачу.

Відповідно до ст.157 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19 квітня 1993 року №284, відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані (неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян).

Виходячи з викладеного, є необгрунтованими посилання відповідача на відсутність підстав для сплати орендної плати, в тому числі у формі упущеної вигоди.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення неодержаного доходу від оренди земельної ділянки по вул. Гімназичній, 83 в м. Прилуки, оскільки відсутні документи на підтвердження розміру земельної ділянки, яка є необхідною умовою для розрахунку розміру збитків.

Проте, заслуговують на увагу доводи ОСОБА_6 про безпідставність стягнення з нього судових витрат, повязаних із опублікуванням оголошення про виклик до суду.

Так, відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У цьому випадку попередньо потрібно використати всі методи для встановлення місця перебування даної особи.

Частиною 3 статті 122 ЦПК України встановлено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є субєктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

В позовній заяві заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури зазначено місце проживання ОСОБА_6 АДРЕСА_1, м Прилуки та адреса для листування вул. Київська, 265, м. Прилуки.

Із запитом до відповідного органу щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача суд не звертався.

Згідно супровідного листа на а.с.102 копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви було направлено ОСОБА_6 на дві зазначені в позовній заяві адреси. Проте, лист, направлений на адресу по вул. Київська, 265, повернувся неврученим (а.с.103), а відомості про отримання листа по вул. Гімназичній, 104/67 в матеріалах справи відсутні. Повістка про виклик в судове засідання, призначене на 06 травня 2016 року, була направлена ОСОБА_6 на адресу: 2-й вїзд Гетьмана Сагайдачного, 3, м Прилуки і повернулась неврученою (а.с.105), після чого було здійснено виклик відповідача до суду шляхом опублікування оголошення в пресі, за що виконкомом Прилуцької міської ради було сплачено 326,40 грн. (а.с.106-109).

В судовому засіданні 24 травня 2016 року судом було ухвалено заочне рішення, яке за заявою ОСОБА_6 було скасовано ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 02 липня 2016 року. При цьому судом було встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив суд про причини своєї неявки з поважних причин, оскільки повістки про виклик у суд він не отримував.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні достовірні відомості про направлення відповідачу судових повісток саме за його зареєстрованим місцем проживання, судом першої інстанції безпідставно стягнуто на користь виконкому Прилуцької міської ради Чернігівської області 326,40 грн. судових витрат, повязаних із опублікуванням оголошення про виклик до суду, в звязку з чим оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в зазначеній частині.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь виконкому Прилуцької міської ради Чернігівської області 326,40 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: