Справа № 755/4135/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.

за участю секретаря Панасюк Ю.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача № 2 Максимець В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм Олена Володимирівна про визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечними договорами,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, звертаючись з позовом до суду, просить визнати недійсним договір про передачу прав за іпотечними договорами, укладений 08.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» (далі - ПАТ «Неос Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі - ТОВ «Дата Майнінг Груп»), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., зареєстрований у реєстрі за № 6797, в частині відступлення прав за договорами іпотеки, за якими іпотекодавцем є ОСОБА_3, що забезпечували виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 002-89/2008 від 05.08.2008 року та предметом іпотеки, за якими були: трикімнатна квартира № 75, нежиле приміщення № 83, нежиле приміщення № 84, що розташовані у будинку АДРЕСА_1.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 08.12.2014 року укладено Договір про передачу прав за іпотечними договорами, відповідно до умов якого ПАТ «Неос Банк» передало ТОВ «Дата Майнінг Груп» право вимоги за іпотечними договорами, перелік яких наведено в Додатку №1 до оспорюваного договору. Відповідно до п. 2, 3, 4 Додатку №1 до Договору відступлено вимоги за договорами іпотеки, за якими іпотекодавцем є позивач ОСОБА_3, що забезпечували виконання зобов'язань позивача ОСОБА_3 за кредитним договором № 002-89/2008 від05.08.2008 року та предметом іпотеки за якими були: трикімнатна квартира № 75, нежиле приміщення № 83, нежиле приміщення № 84, що розташовані у будинку АДРЕСА_1. Позивач є іпотекодавцем за договорами іпотеки, права вимоги за якими передаються за оспорюваним Договором, та позивач заперечує дійсність оспорюваного Договору про передачу прав за іпотечними договорами, оскільки останній суперечить ч. 1, 3 ст. 512 Цивільного кодексу України та передбачає договірну заміну сторони у зобов'язанні, яке не є договірним, а є правовідносинами щодо виконання судового рішення, що не передбачають заміну сторони у зобов'язанні інакше як в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

04.08.2016 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва за клопотанням представника позивача ОСОБА_6 залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм Олену Володимирівну. (а.с. 87)

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Представник відповідача ПАТ «Неос Банк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ТОВ «Дата Майнінг Груп» - Максимець В.М.в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, з підстав, що містять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи (а.с. 136-137)

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм О.В. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с. 105; 135)

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ТОВ «Дата Майнінг Груп» - Максимця В.М., дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 05.08.2008 року між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 002-89/2008 та Додаткову угоду № 1 до цього Договору від 07.08.2008 року, відповідно до умов яких Банком передано позичальнику кредит на поточні потреби в умі 4 000 000,00 грн. строком з 05 серпня 2008 року по 03 серпня 2018 року зі сплатою за користування кредитом 18,5% річних. (а.с. 157-159; 160-161; 162; 163)

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за Кредитним договором № 002-89/2008 від 05.08.2008 року, між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_3 05.08.2008 року укладено Іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М., зареєстровані в реєстрі за № 3625; № 3623; № 3627, відповідно до умов яких іпотекодавцем ОСОБА_3 передано в іпотеку Банку трикімнатну квартиру № 75 в будинку АДРЕСА_2, загальною площею 123,10 кв.м.; нежиле приміщення № 83, що розташоване в будинку АДРЕСА_2, загальною площею 47,50 кв.м.; нежиле приміщення № 84, що розташоване в будинку АДРЕСА_2, загальною площею 108,90 кв.м. (а.с. 164-165; 166-169; 170-173)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.11.2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2012 ороку, розірвано укладений між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», та ОСОБА_3 кредитний договір № 002-89/2008 від 05.08.2008 року; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Кіпру», що виникла на підставі кредитного договору № 002-89/2008 від 05.08.2008 року, в розмірі 5 469 571,85 грн., звернуто стягнення на: нежиле приміщення № 83, що розташоване в будинку АДРЕСА_2, загальною площею 47,50 кв.м.; нежиле приміщення № 84, що розташоване в будинку АДРЕСА_2, загальною площею 108,90 кв.м.; трикімнатну квартиру № 75, що розташована в будинку АДРЕСА_2, загальною площею 123,10 кв.м. (а.с. 4-6; 7-9; 10-14)

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб'єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою).

08.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», укладено Договір факторингу № 2, відповідно до умов якого ПАТ «Неос Банк» відступило фактору ТОВ «Дата Майнінг Груп» право вимоги заборгованостей до боржників на умовах цього Договору згідно з Реєстром заборгованостей боржників, що є Додатком № 1 Договору, та до даного Реєстру включено відомості щодо заборгованості ОСОБА_3 відповідно до кредитного договору № 002-89/2008 від 05.08.2008 року. (а.с. 174-183; 184185; 186-197)

Крім того, 08.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», укладено Договір про передачу прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., зареєстрований у реєстрі за № 6797, за яким сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі Договору факторингу № 2 від 08.12.2014 року, укладеного між сторонами, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені в Додатку № 1 до цього Договору, який містить, серед інших, іпотечні договори від 05.08.2008 року, укладені з ОСОБА_3 в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 002-89/2008 від 05.08.2008 року. (а.с. 198-211)

Згідно Довідки, складеної директором ТОВ «Дата майнінг груп» від 30.11.2015 року № 30/11/15стано на 01.12.2015 року сума заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Дата майнінг груп» за Кредитним договором № 002-89/2008 від 05.08.2008 року становить 10 161 335,45 грн. За період з 08.12.2014 року по 01.12.2015 року погашення заборгованості за Кредитним договором № 002-89/2008 від 05.08.2008 року не проводилось. (а.с. 212)

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 Цивільного кодексу України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 Цивільного кодексу України, статті 378 Цивільного процесуального кодексу України та положень Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 Цивільного процесуального кодексу України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України та положенням Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищевикладене,та, виходячи зі змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України, ст. 378 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження» Верховним Судом України в Постанові від 20.11.2013 року (Справа № 6-122цс13) висловлено правову позицію про те, що заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання недійсним Договору про передачу прав за іпотечними договорами, укладеного 08.12.2014 року між відповідачами ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп», в частині відступлення прав за договорами іпотеки, якими позивачем як іпотекодавцем забезпечено його зобов'язання за кредитним договором № 002-89/2008 від 05.08.2008 року, вказуючи на порушення відповідачами під час укладення Договору про передачу прав за іпотечними договорами вимог ч. 1, 2 ст. 512 Цивільного кодексу України, оскільки на підставі цього Договору сторонами здійснено заміну кредитора у зобов'язанні, яке не є договірним, а є правовідносинами, які передбачають заміну сторони у виконавчому провадженні, з тих підстав, що станом на день укладення спірного Договору набрало законної сили рішення суду про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 002-89/2008 від 05.08.2008 року шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки, тому заміна кредитора на стадії виконання рішення суду, на думку позивача, порушує вимоги Цивільного кодексу України, та такий Договір підлягає визнанню його недійсним на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи матеріали справи, приймаючи до уваги пояснення представника позивача, заперечення сторони відповідача ТОВ «Дата Майнінг Груп», керуючись положеннями законодавства України, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у задоволенні вимог позивача про визнання недійсним Договору про передачу прав за іпотечними договорами, укладеного 08.12.2014 року між відповідачами ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп», в частині відступлення прав за договорами іпотеки, якими позивачем як іпотекодавцем забезпечено його зобов'язання за кредитним договором № 002-89/2008 від 05.08.2008 року, - оскільки судом встановлено, що на час укладення Договору факторингу № 2 від 08.12.2014 року та одночасно оспорюваного Договору про передачу прав за іпотечними договорами від 08.12.2014 року, в тому числі прав за іпотечними договорами, які було укладено з позивачем ОСОБА_3 задля забезпечення його зобов'язання за Кредитним договором № 002-89/2008 від 05.08.2008 року, позивачем ОСОБА_3 попри набрання законної сили рішення суду про розірвання кредитного договору та звернення стягнення на предмети іпотеки, не було погашено заборгованість перед первісним кредитором ПАТ «Неос Банк», тобто на час укладення спірного Договору зобов'язання позивача не були припинені, оскільки в порушення положення статті 599 ЦК України є такими, що не виконані належним чином, тому, за наявності кредитного зобов'язання позивача перед первісним кредитором ПАТ «Неос Банк», останній не був позбавлений права відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями позивача шляхом укладення Договору факторингу та оспорюваного Договору про передачу прав за іпотечними договорами. При цьому, ураховуючи, що передача первісним кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва, тому є такою, що допускається на будь-якій стадії процесу. Разом з тим судом ураховано, що в матеріалах справи відсутні докази відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2011 року, тому суд позбавлений можливості надати оцінку твердженням сторони позивача щодо правомірності чи неправомірності заміни стягувача на стадії виконання судового рішення як наслідку укладення оспорюваного Договору про передачу прав за іпотечними договорами.

Крім того, суд визнає необґрунтованими твердження сторони позивача про припинення кредитних зобов'язань між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ «Неос Банк» на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про розірвання кредитного договору № 002-89/2008 від 05.08.2008 року, оскільки законодавець розрізняє поняття «розірвання договору» і «припинення зобов'язання», тому розірвання кредитного договору не припиняє кредитні зобов'язання боржника, оскільки кредитне зобов'язання належить вважати припиненим не з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору, а з моменту виконання позичальником усіх обов'язків перед банком, які становлять зміст цього зобов'язання. Ураховуючи те, що відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а отже, зобов'язання за кредитним договором уважаються припиненими з моменту погашення боржником кредитної заборгованості.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм Олена Володимирівна про визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечними договорами є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 16, 202 - 204, 215, 512, 514, 515, 546, 599, 638 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, ст.ст. 3, 15, 11, 57-61, 64, 146, 208, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм Олена Володимирівна про визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечними договорами - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: