Справа №591/6442/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/368/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 листопада 2016 року.

Аліменти сплачувати матері - ОСОБА_5

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не дослідив той факт, що він кожного місяця надає позивачу кошти в сумі 1500 грн. на утримання дитини. На момент розірвання шлюбу він не працював та не мав жодного доходу і замість нього кошти на утримання неповнолітнього сина надавала його мати ОСОБА_7 в сумі 700 грн.

Крім того, в своїй позовній заяві ОСОБА_5 вказує на те, що вона була вимушена вийти на роботу у зв'язку із складним матеріальним становищем та що на її утриманні знаходиться її мати, але вказаного факту позивач не довела.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_5 та її представника - адвоката Грищенка Д.М., які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 09 листопада 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є ОСОБА_3 (а.с. 4-5).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 6).

Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен і має можливість надавати матеріальну допомогу в частці від доходу на утримання малолітнього сина. При цьому, врахував майнове становище сторін, вік дитини, а також те, що відповідач є працездатним, інших аліментних зобов'язань не має. Та обставина, що мати дитини отримує дохід, а мати відповідача подала до суду позов до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання, не звільняє відповідача від обов'язку утримувати свого неповнолітнього сина.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 1 ст. 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Суд першої інстанції, виходячи з положень ст. 180 СК України, дійшов до правильного висновку про наявність у відповідача обов'язку щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд в повній мірі врахував обставини справи. Зокрема, судом враховано, що відповідач офіційно працює, має стабільний заробіток, на утриманні відповідача немає інших утриманців. Доказів протилежного відповідачем не надано.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтвердив, що ОСОБА_3 знаходиться на службі у Національній поліції з липня 2015 року, його середньомісячний заробіток становить 8000 грн. Він має добрий стан здоров'я, інших утриманців, на час ухвалення рішення судом першої інстанції, не мав.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він добровільно надає позивачу кошти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно, не знайшли свого підтвердження ні в суді першої, ні апеляційної інстанції.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_5 не довела той факт, що на її утриманні знаходиться її мати, не є підставою для звільнення його від обов'язку належного матеріального забезпечення своєї дитини.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -