Справа № 185/7098/16-ц
Провадження № 2/185/290/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення, в якому просило суд визнати дії відповідача щодо реєстрації у предметі іпотеки малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, неправомірними, вчиненими з порушенням умов законодавства та умов іпотечного договору; виселити зі зняттям з реєстрації відповідача, неправомірно зареєстрованого малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Котовського, 163, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному відділі державної міграційної служби України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 11.09.2007 року уклали кредитний договір №DNQ0G100000181. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 11.09.2007 року уклали договір іпотеки житлового будинку. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 47,10 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Котовського, 163. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2007 року. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Котовського, 163, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк». Після прийняття рішення про звернення стягнення всі мешканці зобов'язанні на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяці. Однак дані вимоги не виконані в добровільному порядку, тому позивач вимушений звернутися до суду.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати інтереси дитини.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 11.09.2007 року уклали кредитний договір №DNQ0G100000181. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 11.09.2007 року уклали договір іпотеки житлового будинку.

Згідно з п. 7 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 47,10 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Котовського, 163. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2007 року.

Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Згідно зі статями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 10.07.2209 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення та звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Котовського, 163, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

У відповідності до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 40ЗУ «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Судом також встановлено, що за адресою предмета іпотеки зареєстровані відповідач ОСОБА_1 та його малолітній син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, зазначеною нормою права передбачено як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій лише органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб і службових осіб.

Визнання незаконними дій інших органів, підприємств, установ, а також їх посадових осіб законом не передбачено.

У зв'язку із зазначеним, позовні вимоги в частині визнання дій ОСОБА_3 щодо реєстрації у предметі іпотеки малолітньої дитини неправомірними і вчиненими з порушенням умов законодавства та умов іпотечного договору не підлягають задоволенню.

Крім того, роблячи такий висновок суд також виходить з того, що відповідач не чинив дій саме з реєстрації у предметі іпотеки його малолітнього сина та не міг їх вчинити, оскільки проведенням реєстрації місця проживання займається не власник майна, а відповідний уповноважений на це державний орган.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було направлено вимогу відповідачу за про добровільне звільнення нерухомого майна: будинку № 163 по вулиці Котовського в місті Павлограді Дніпропетровської області, в якій зазначено, що у випадку невиконання вимоги про добровільне звільнення вищезазначеного житлового будинку, що є предметом іпотеки, ПАТ КБ «Приватбанк» має намір звернутися до суду з позовною заявою про примусове виселення та зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані та/або проживають у даній квартирі. Дана вимоги відповідачем виконана не була.

Тому вимоги позивача про виселення відповідача ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з будинку № 163 по вулиці Котовського в місті Павлограді Дніпропетровської області підлягають задоволенню, оскільки спірний житловий будинок був придбаний за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою.

Що стосується вимог позивача щодо зняття з реєстраційного обліку у територіальному відділі державної міграційної служби України, то дані вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Згідно із ч. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Тому, вимоги позивача щодо зняття відповідача ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку є передчасними, оскільки рішення суду щодо виселення відповідача, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з малолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з будинку № 163 по вулиці Котовського в місті Павлограді Дніпропетровської області, без надання іншого житла.

В порядку ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду про виселення на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» () понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко