АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Астахова О.О.
№ 22-ц/796/251/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пост-Преміум», приватного акціонерного товариства «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду на 15.09.2016 року на 10:20 год.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2016 року провадження у справі ОСОБА_1 до ТОВ «Пост-Преміум», ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним закрито, оскільки розгляд даної справи віднесено до господарської юрисдикції.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог вказувала на те, що суд першої інстанції закриваючи провадження у даній справі виходив з того, що даний спір не підсудний суду загальної юрисдикції та підлягає розгляду господарським судом.

Зазначала про те, що судом першої інстанції не враховано, що згідно з ч.2 ст.1 ГПК України фізичні особи мають право, а не обов'язок звернутися до господарського суду лише у випадках передбачених законодавчими актами України, до такого випадку даний спір не відноситься.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених в ній.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ТОВ «Пост-Преміум» та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до відповідачів просила визнати недійсним, з часу укладання, договір № 2 купівлі-продажу майнових прав від 17.06.2013 року, укладений між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» (правонаступником якого є ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс»), що діяла як оператор від імені спільної діяльності без створення юридичної особи між ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та ТОВ «Пост -Преміум» в частині купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 09.04.2015 року заяву ТОВ «Спартехнотрейд» до ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» про порушення справи про банкрутство задоволено.

Порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс».

Визнано вимоги кредитора ТОВ «Спартехнотрейд» до боржника в сумі 150103080 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Введено процедуру розпорядження майном боржника ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» на строк 115 календарних днів.

Призначено розпорядником майна боржника ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. Заборонено боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 08.09.2015 року у вищевказаній справі припинено процедуру розпорядження майном та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Дудкіна Р.А.

Визнано ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців.

Призначено ліквідатором банкрута ПрАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» арбітражного керуючого Дудкіна Р.А.

Ліквідатору здійснити ліквідацію банкрута і забезпечити виконання дій, передбачених ст.ст.41-48 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Пунктами 1, 3 ч.1 ст.15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Пунктом 7 ч.1 ст.12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з положеннями ст.16 ГПК України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

В п.15 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до пункту2 частини першої статті12 ГПК справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

Поняття банкрутства, порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом, порядок та умови застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредитора визначаються Законом України від 14.05.1992 року №2343-XII«Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За цим Законом банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність та погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури (стаття1 вказаного Закону).

Частиною 4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

При цьому норми ст.20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» яка є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характері виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Частиною 2 ст.4 ЦК України визначено, що основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень ч.3 ст.104 ЦК України порядок припинення юридичної особи в процесі її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином і з огляду на положення статей 4, 104, 110-112 ЦК України, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участю боржника.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України і загальними вимогами щодо недійсності правочину встановлених ст.215 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що вказаний спір не підсудний господарському суду, так як позивачем у справі є фізична особа є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі, оскільки даний спір має розглядатися за правилами господарської юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Отже, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді