Справа № 715/2442/16-ц
Провадження № 2/715/80/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.,

секретаря судового засідання Затолошної Р.В.,

за участі: позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 07 березня 1964 року по 23 жовтня 1992 рік перебувала з ОСОБА_3 в шлюбі. За час спільного проживання ними було придбане нерухоме майно, а саме: 63/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, право власності на яке було оформлений на ім'я чоловіка.

Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати, як жінка та чоловік у вище вказаному домоволодінні до для смерті останнього. Посилається на те, що ОСОБА_2 - відповідачка по справі, оформила на себе право власності на все будинковолодіння, як єдина спадкоємиця після смерті батька та одержала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Зважаючи на викладене, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частки 63/100 частин житлового будинку з господарськими будівлям та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 лютого 2006 року, яке видане ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила обставини викладені в позові та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, проте, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, зазначила те, що позов визнає в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно частини 1 статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно до ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 07 березня 1964 року по 23 жовтня 1992 рік, що підтверджується довідкою, яка видана 28 травня 2002 року Глибоцьким районним управлінням юстиції Чернівецької області відділом реєстрації актів громадянського стану.

За час проживання в шлюбі подружжям було придбано 63/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Глибоцькою державною нотаріальною конторою Чернівецької області 28 серпня 1992 року за реєстровим номером 1957.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11 „...спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 CK ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом».

Отже, судом встановлено, що спірне майно є спільною сумісною власність подружжя і кожному з подружжя належить по 1/2 його частки.

Встановлено, що після розірвання шлюбу позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 проживали разом до смерті останнього. Після смерті останнього 27 червня 2005 року саме ОСОБА_1 здійснила його поховання.

Згідно будинкової книги, по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрована з 13 квітня 1979 року.

Державним нотаріусом на підставі заяви відповідачки ОСОБА_2 після смерті спадкодавця ОСОБА_3 було відкрито спадкову справу. В матеріалах спадкової справи є повідомлення позивачці ОСОБА_1 про відкриття спадщини та про те, що вона має можливість отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя. Однак, відсутні відомості про те, що остання його отримала, тобто, була повідомлена про те, що її дочка оформляє право власності на спірне майно.

07 лютого 2006 року, державним нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, в тому числі і на частку позивачки, відповідачці по справі - ОСОБА_2

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документі, який засвідчує його право власності.

Отримання свідоцтва про спадщину на спадкове майно відповідачкою порушує право власності позивачки ОСОБА_1, в зв'язку з чим видане свідоцтво ОСОБА_2 слід визнати частково недійсними.

Враховуючи зазначені вимоги закону, дослідивши доказ по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 22, 28 КпШС, ст. ст. 57- 61, 68-71 СК України, ст. 368, 392, 1301 ЦК України, керуючись ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 лютого 2006 року, що видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Глибоцької державної нотаріальної контори Тимофтій Л.М., зареєстроване в реєстрі за №323, щодо одержання у спадщину 63/100 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться на АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області право власності на 1/2 частки 63/100 частини нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею - 66,6 кв.м., житловою площею - 43,0 кв.м., сараю - літ. «Б», сараю - літ. «В», убиральні - літ. «Г», сараю - літ. «Д», сараю - літ. «Е», навісу - літ. «Є», гаражу - літ. «Ж», убиральні - літ. «З», погрібу - літ. «Пг», колодязя - №1, 7, огорожі - №2-6 та вимощення - № I.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: