Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/680/17

Номер провадження: 2/511/435/17

"11" квітня 2017 р. суддя Роздільнянський районний суд Одеської області ОСОБА_1. , розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшли матеріали за позовом ОСОБА_2 до Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна.

Суд вважає, що у відкритті провадження по вказаному позову належить відмовити, оскільки вказана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції інших судів, або Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до Роздільнянського ВДВС та ОСОБА_3 про зняття арешту з майна та зобовязання Роздільнянський ВДВС внести відповідні відомості до державних реєстрів. Позивач просить суд скасувати арешти, які накладені державним виконавцем на його рухоме та нерухоме майно на підставі виконавчих проваджень В-5/520 від 10.10.2013р., В-8/924 від 09.07.2013р. та ЄДРВП 33647928 від 21.09.2012р.Також, з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач є боржником та просить скасувати арешти, які накладені на його майно відділом Державної виконавчої служби під час виконання рішень Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з нього аліментів.

Згідно п.1 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року N 5 у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (надалі Постанова Пленуму № 5).

Пунктом 5 Постанови Пленуму № 5 встановлено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України « Про виконавче провадження».

Крім того, згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" зазначено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. На підставі Закону «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник (надалі Постанова Пленуму № 6).

Пунктом 20 вказаної Постанови Пленуму № 6 встановлено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд. У разі заявлення у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, статті 383 ЦПК.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (п. 24 Постанови Пленуму № 6).

Крім того, у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа N 6-2187цс15) та 24 лютого 2016 року (справа N 6-3077цс15), які є обовязковими для застосування у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, викладено правовий висновок про те, що виходячи з положень статті 383, частини четвертої статті 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

У відповідності до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Як роз'яснено у п. п. 19, 20 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за N 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", розгляд судами скарг у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, є однією з форм судового контролю за виконанням судових рішень, виконання яких є складовою частиною цивільного процесу, оскільки провадження у справі завершується виконанням ухвалених у такій справі судових рішень. У зв'язку із цим скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Аналізуючи вказані норми закону та розяснення пленумів, суд вважає, що діючим законодавством встановлений порядок розгляду справ вказаної категорії таким чином: якщо стороною виконавчого провадження стягувачем або боржником фактично оскаржуються дії державного виконавця під час виконання судового рішення (без спора про право) належить подавати відповідну скаргу до суду, який видав виконавчий документ, в порядку, передбаченому Розділом VП ЦПК України, а не позовну заяву.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо 1) заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у відкритті провадження по вказаному позову належить відмовити, оскільки вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд вважає за необхідне розяснити позивачу про його право звернення до належного суду (яким є суд, який видав виконавчий документ) зі скаргою, в порядку передбаченому Розділом VП ЦПК України, а наявність ухвали Приморського районного суду від 17.03.2017р. про повернення скарги не позбавляє позивача права на оскарження як ухвали Приморського районного суду м. Одеси із зазначенням поважних причин для поновлення строку для оскарження так і вказаної ухвали Роздільнянського районного суду .

Керуючись ст.ст.109,110, 122, 208, 210, 383 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до Роздільнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна відмовити, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

Розяснити позивачу, що для вирішення цього спору потрібно звернутися до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою, в порядку передбаченому Розділом VП ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

ССуддя: ОСОБА_1