Справа № 689/289/17
Провадження № 2-о/689/103/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Соловйова А.В.,

народних засідателів: Колотило Г.М., Іжевського С.В.,

при секретарі Білоус Г.В.,

за участю прокурора Ананьєвої І.В.

представника ХОПЛ № 1 Бородай В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці у режимі відео конференції цивільну справу за заявою головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку щодо:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає: АДРЕСА_1,-

встановив:

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що ОСОБА_2 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання декількох наркотичних речовин (канабоїди та амфетаміни), маячний синдром та судомний синдром, внаслідок чого він вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Під час обстеження ОСОБА_2 усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дав. 02.02.2017 р. ОСОБА_2 оглянутий черговим лікарем, а 03.02.2017 р. - комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та його лікування в умовах стаціонару. Покликається на те, що ОСОБА_2 становить небезпеку для себе та оточуючих, пояснюючи це тим, що ОСОБА_2 є підозрілим, умисно пошкодив мобільні телефони.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти запропонованої госпіталізації в ХОПЛ № 1. Визнав, що дійсно, незадовго до госпіталізації він у компанії товаришів вживав наркотичні засоби. При цьому, про те, що у сигаретах міститься наркотична речовина йому відомо не було, наркотичні засоби він не вживає. Після вжиття наркотичних засобів у нього дійсно помічалось неадекватне сприйняття оточуючої дійсності, він дійсно, перебуваючи у цьому стані, пошкодив мобільні телефони, хворобливо побоюючись переслідувань.

Прокурор покладається на думку суду у прийнятті законного рішення.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали заяви, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 був госпіталізований у ХОПЛ №1 за направленням лікаря ОСОБА_3 у супроводі матері - ОСОБА_4. Висновком комісії лікарів-психіатрів ХОПЛ №1 від 03.02.2017 р. констатовано, що ОСОБА_2 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання декількох наркотичних речовин (канабіноїди та амфетаміни), маячний синдром та судомний синдром (F19.51). Зазначене захворювання є тяжким.

Покликання ОСОБА_2 на відсутність у нього психічного захворювання спростовується матеріалами справи, зокрема, вказаним висновком фахівців - лікарів-психіатрів, фактом звернення з ініціативи матері ОСОБА_2 до психіатричного закладу, поведінкою ОСОБА_2 в ході судового розгляду, яка відповідає відомостям, вказаним у висновку.

Представник заявника покликається на тяжкість даного психічного розладу, оскільки він впливає на здатність ОСОБА_2 адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність. Згідно із ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу», тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Доказів на спростування такого висновку суду не надано, у суду відсутні підстави не погоджуватись із таким висновком спеціалістів.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, лише якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Представник лікарні не покликався на неспроможність пацієнта самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а також на небезпеку для себе, натомість, покликався на те, що внаслідок даного захворювання пацієнт вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Зазначене обґрунтовує даними, вміщеними у висновку та отриманими зі слів матері - ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 відчував переляк, вважав, що його переслідують, не випускав матір з дому, знищив усі мобільні телефони матері; а також власними спостереженнями про те, що ОСОБА_2 підозрілий, швидко змінює настрій. Прояви агресивної поведінки не спостерігались.

Проте, судом не встановлено, що ОСОБА_2 вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомила, що є матір'ю ОСОБА_2. Раніше жодних проявів психічного захворювання у свого сина не помічала, а цей випадок є одиничним, викликаний одноразовим вживанням наркотичних засобів. Визнала, що ОСОБА_2 жодної загрози для оточуючих та для неї не становить, жодної агресії не виявляє, а мобільні телефони знищив у зв'язку із тим, що побоювався, що за їх допомогою його знайдуть особи, які давали йому вживати наркотичні засоби. Заперечила, що надавала твердження того змісту, які включені до висновку лікарів-психіатрів. Пояснила, що мала намір звернутись до лікаря нарколога, а не психіатра, однак, лікар, який надавав їй направлення, ввів її в оману і замість направлення до наркологічного диспансеру скерував її сина до психіатричної лікарні. Заперечувала проти надання ОСОБА_2 психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Поясненнями представника лікарні, ОСОБА_2 та показами свідка ОСОБА_4 підтверджується, що раніше ОСОБА_2 у поле зору психіатрів не потрапляв, докази неодноразового вживання наркотичних засобів відсутні.

Не заперечуючи висновку фахівців - психіатрів щодо наявності у ОСОБА_2 психічного захворювання та потреби лікування, в світлі наведеного, суд не знаходить підстав для його лікування саме у примусовому порядку у психіатричному стаціонарі.

Керуючись ст. 212-215, 279-282 ЦПК України, ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд

вирішив:

У задоволенні заяви відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в апеляційний суд Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 08.02.2017 р.

Головуючий підпис

Народні засідателі підписи

Копія вірна:

Суддя Ярмолинецького райсуду А.В.Соловйов