Справа № 456/1467/16-ц
Провадження № 2/456/272/2017
РІШЕННЯ

іменем України

26 січня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Відділу ДВС Стрийського МУЮ, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до укладеного договору №Е/V2126 від 28.09.2006 р. ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 125 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 29.09.2011р. Зобовязання за договором ОСОБА_2 належним чином не виконав, що завдало позивачу збитків.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 28.03.2007р. уклали договір іпотеки №416, за яким остання передала в іпотеку нежитлову будівлю - їдальню №452 загальною площею 1422,20 кв. м, розташовану за адресою: в м. Стрий, вул.Матійціва,10. Постановою державного виконавця ВДВС Стрийського МРУЮ серії ВП №33456326 від 17.07.2012р. накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, в тому числі і на майно забезпечене іпотекою.

Законом України «Про іпотеку» передбачено, що в силу іпотеки кредитор має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Накладення арешту на нежитлову будівлю їдальню за адресою: м. Стрий, вул. Матійціва,10 порушує права банку на задоволення вимог позивача за рахунок предмету застави.

Просив суд звільнити заставлене майно - нежитлову будівлю - їдальню №452 загальною площею 1422,20 кв. м за адресою: м. Стрий, вул. Матійціва,10 з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП №33456326 від 17.07.2012р.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти прийняття заочного рішення не заперечив.

Від відповідача - Стрийського МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представників відділу за наявними в справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно 26.01.2017р. в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, повторно 26.01.2017р. в судове засідання не зявилась, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, тому суд тому суд розглянув справу за відсутності останньої та ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься письмове заперечення на позов, подане ОСОБА_1 05.09.2016р., в якому остання зазначала, що згідно з кредитним договором від 28.09.2006р. розмір наданого кредиту становить 80 000,00 доларів США; в договорі іпотеки від 28.09.2006р. забезпечено отримання ОСОБА_2 кредиту в розмірі 80 000,00 доларів США Натомість в позовній заяві вказано неіснуючий договір іпотеки з датою договору 28.03.2007р. і позивач в позовній заяві необґрунтовано покликається на суму розміру кредиту 125 000,00 доларів США, хоч додає до позову копії договору від 28.09.2006р. на суму 80 000,00 доларів США. Враховуючи, що дата та сума договору є істотними умовами договору, просила в позові відмовити.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов на наступного висновку.

Як вбачається з копії кредитного договору № Є/V 2126 від 28.09.2006р. ОСОБА_2 отримав кредит в позивача в розмірі 80 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 29.09.2011р. Даний кредитний договір на суму 80 000,00 грн. було забезпечено договором іпотеки від 28.09.2006р. Окрім цього, 29.01.2007р. між ОСОБА_2 та позивачем укладено додатковий договір, яким кредитний ліміт збільшено до 125 000,00 доларів США.

З доданих до позовної заяви копій відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що 18.07.2002р. державним виконавцем відділу ДВС Стрийського МУЮ за № 12752742 зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна щодо нежитлової будівлі по вул. І.Матійціва,10.

У позовній заяві представник позивача покликається на заборгованість відповідача за договором № Є/V 2126 від 28.09.2006р., забезпеченого договором іпотеки від 28.09.2006р. на суму 80 000,00 доларів США.

Однак, відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не є ні власником, ні володільцем майна, яке є предметом іпотеки, а лише іпотекодержателем.

В той же час у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.1 ч.1 ст.44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Відтак, права іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а шляхом задовольняння своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на це майно.

На думку суду, права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги про звільнення майна з-під арешту є безпідставними.

Окрім цього, попри зазначення у позовній заяві позивачем не надані суду докази на підтвердження суми заборгованості відповідача перед банком, яка дорівнює або є більшої вартості предмета іпотеки.

Разом з цим суд звертає увагу на те, що позивачем лише формально презюмується у позові, але не надається жодних доказів, котрі б підтверджували отримання ним права стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договорам (судове рішення) та доказів того, що відбулося звернення стягнення на іпотечне майно.

При цьому суд наголошує, що в силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладені обставини справи та наведені норми закону, беручи до уваги права й обовязки сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10,11,60,208,209,212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

у позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Відділу ДВС Стрийського МУЮ, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Стрйиський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання його копії рішення.

Головуючий-суддя ОСОБА_3