АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/303/17 Справа № 201/2341/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «Меридіан-Дніпро», ОСОБА_3, про звільнення майна з-під арешту,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ), Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ) про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи тим, що на виконанні Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2143/2006 про стягнення з нього на користь ВАТ «Комерційний банк «Причорноморя» грошових коштів.

Вказував, що державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ та державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ в межах виконання рішення суду було винесено ряд постанов про арешт майна, якими зокрема накладено арешт на все майно, що належить йому в межах суми боргу, відповідно до заяви стягувача.

Зазначав, що також постановами державних виконавців накладено арешт на квартиру №102, належну йому та ОСОБА_3, що розташована по вул.Казакова,4а, на 1/4 частину цієї квартири та на все належне йому майно.

Посилаючись на те, що наявність арештів обмежує його право на вільне користування квартирою та створює перешкоди у розпорядженні належним йому на праві власності майном, просив суд постановити рішення, яким зняти арешт №229 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, який був накладений на підставі постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ 04 липня 2005 року, що належить ОСОБА_2; зняти арешт №812/06 на квартиру №102, що належить йому та розташована у будинку №4а по вул.Казакова в м.Дніпропетровську, відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним №3411775, який був накладений згідно з постановою Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ про арешт майна боржника АМ 120311 з ориг.АМ 120311 11 квітня 2006 року; зняти арешт №706/07 на невизначене майно, все майно належне ОСОБА_2, який, відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним №5497143, був накладений згідно з постановою Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ про відкриття виконавчого провадження №4385223 06 серпня 2007 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Скасовано арешт №229 за реєстраційним номером 2209836 від 21 липня 2005 з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, який був накладений на підставі постанови державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ 04 липня 2005 року, що належить ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на виконанні Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебувало виконавче провадження з виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №2-2143/2006 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Комерційний банк «Причорноморя» грошових коштів в розмірі 718.540 грн. 66 коп.

Згідно договору відступлення права вимоги первісний кредитор ВАТ «Комерційний банк «Причорноморя» передав право вимоги на користь ПП «РОХАТ», який в свою чергу передав право вимоги ТОВ «Меридіан-Дніпро» згідно договору відступлення права вимоги (а.с.45-46,48-49).

Постановою державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ б/н від 04 липня 2005 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ АМ 120310 з оріг. АМ 120311 від 11 квітня 2006 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Також, постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ ВП №4385223 від 06 серпня 2007 року накладено арешт на все майно ОСОБА_2

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявність арешту накладеного на підставі постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ порушує право позивача як власника квартири, тому вважав позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та звертає увагу, що в частині зняття арешту рішенням суду першої інстанції фактично не оскаржено, тому відповідно до ст.303 ЦПК України колегією суддів в цій частині не перевіряється.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні решти його позовних вимог.

Зняття арешту та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду, проводиться у звязку із завершенням виконавчого провадження відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та у відповідності до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2007 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Причорноморя» суму заборгованості в розмірі 716.839 грн. 66 коп. та державне мито в сумі 1.700 грн. Рішення набрало чинності.

На виконання рішення суду був виданий 26 липня 2007 року виконавчий лист №2-2143, який предявлений ВАТ КБ «Причорноморя» до виконання у Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 06 серпня 2007 року відкрито виконавче провадження.

26 червня 2009 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

На теперішній час рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2006 року про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 в розмірі 716.839 грн.66 коп. залишається невиконаним.

Частина 1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі),який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Тобто, згідно ч.1 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Другого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності. Втім наголошує на тому, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні та звертає увагу на те, що черговою ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року, встановлено, що відповідно до довідки №146099 від 27 квітня 2016 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень щодо стану виконавчого провадження ВП №4385223, відкритого 06 серпня 2007 року по стягненню боргу в розмірі 718.539 грн.66 коп. з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Причорноморя», постановою державного виконавця від 10 січня 2012 року виконавчий лист №2-2143 повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічні відомості містяться у довідці №152924 від 16 серпня 2016 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Крім того, з листа Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 16 серпня 2016 року №14585/6 вбачається, що виконавчий лист №2-2143 по стягненню боргу в розмірі 718.539 грн.66 коп. з ОСОБА_2 станом на квітень 2016 року не виконано, оскільки майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. У звязку з цим виконавчий лист №2-2143 було повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», про що державним виконавцем винесено постанову від 10 січня 2012 року. Усі вищевикладені відомості щодо стану виконавчого провадження ВП №4385223 є актуальними.

Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ повідомив суд про те, що за виконавчим провадженням ВП №4385223 було здійснено повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.211-222).

Згідно з ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, в тому числі новий стягувач (у разі постановлення судом про заміну сторони виконавчого провадження), не позбавлений права предявити виконавчий документ до виконання до повного погашення заборгованості за виконавчим документом.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, не потребують доказування при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч.3 ст.61 ЦПК).

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в звязку завершенням спірного виконавчого провадження згідно п.7 ч.1 ст.47 цього Закону, підстав для зняття скасування) арешту та заборони відчуження на майно боржника накладеного (оголошеного) під час виконання рішення не має, а отже підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками районного суду, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України і його в слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4