АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1415/17 Справа № 185/9764/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

за участі секретаря: Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 047,62 доларів США та 1 329 474,10 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали кредит у розмірі 14 400,00 доларів США, в порядку та умовах, визначених кредитним договором, на придбання житла, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,5% річних, строком погашення до 24.10.2019 року. Банк виконав свої зобов'язання щодо видачі кредиту позичальнику в повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору, відповідачі зобовязалися повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 20 числа поточного місяця. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідачі зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконали. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 15.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 26 047,62 доларів США та 1 329 474,10 грн., яка складається з наступного: 13 193,45 доларів США заборгованість за сумою кредиту; 12 854,17 доларів США заборгованість по процентам; 1 329 474,10 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року станом на 15.07.2015 року в розмірі 26 047,62 (двадцять шість тисяч сорок сім доларів США 62 центи) та 1 329 474 (один мільйон триста двадцять девять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн. 10 коп., яка складається з наступного:

- 13 193,45 (тринадцять тисяч сто дев'яносто три долари США 45 центів) заборгованість за сумою кредиту;

- 12 854,17 (дванадцять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири долари США 17 центів) заборгованість по процентам;

- 1 329 474 (один мільйон триста двадцять девять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн. 10 коп. пеня за прострочення сплати кредиту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, відповідно до вимог п.3,4 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Вирішуючи спір, районний суд зробив висновок про те, що позивач довів суду належними та допустимими доказами факт невиконання боржником свого зобовязання, на даний час кредитні зобов'язання існують та заборгованість за кредитним договором зростає, тому позивач має право у будь-який час звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, а тому стягнув заборгованість задовольнивши позов.

Однак, погодитись з такими висновками суду не можливо.

Цивільно-процесуальним законодавством України, а саме: ст. 179 ЦПК України, передбачено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно зясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст. 58,59 ЦПКУ), окремо, та всі докази у їх сукупності, у порядку, передбаченому ст.ст.185,187,189,212 ЦПК України, повинні відображатися у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2004 року за кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали кредит у розмірі 14 400,00 доларів США з виплатою процентної ставки у розмірі 14,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 24.10.2019 року.

Відповідно до умов договору, відповідачі зобовязалися повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 20 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не менше, ніж зазначена в п. 3.3.2 договору, а саме 198,01 доларів США.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у разі порушення позичальниками умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2. цього договору, позичальники зобов'язані сплати банку штраф у розмірі 25% від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у разі прострочення позичальниками строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобов'язань позичальників щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.2.3. цього договору, позичальники сплачують банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.3. кредитного договору № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у разі порушення позичальниками вимог п.п. 4.3.2., 4.3.4., 4.3.10., 4.3.12., 4.3.13. цього договору, позичальники зобов'язані сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок.

Відповідачі були ознайомлені з умовами кредитного договору, та не висували будь-яких претензій, щодо його змісту, отже вони були згодні з усіма його умовами, відповідачі зобовязалися повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 20 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не менше, ніж зазначена в п. 3.3.2. договору, а саме 198,01 доларів США.

Відповідно до п. 1.1. ОСОБА_4 Позивач надає Відповідачам у тимчасове користування грошові кошти у сумі 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) доларів США в порядку і на умовах, визначених цим ОСОБА_4. Строк, на який надається Позичальникам кредит - 180 місяців (п. 1.4. ОСОБА_4). Кінцевий термін повернення кредиту - 24.10.2019.

Згідно п. 4.2.4. ОСОБА_4 має право вимагати від Позичальників дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплаті нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, якщо Позичальники не внесли черговий мінімальний платіж у термін. Визначений п. 3.3.3. ОСОБА_4.

Керуючись зазначеними нормами Кредитного договору Позивач в 2011 році звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором №8/2004/840-К/1718 станом на 02.03.2011.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 20.06.2011р. в справі № 2-1940/11 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було солідарно стягнуто заборгованість на користь ПАТ КБ «Надра» в розмірі 35 372,78 доларів США. Відповідно встановленому на момент винесення рішення Суду (20.06.2011) курсу НБУ (7,9373) сума в національній валюті становить 280 764,37 грн., з якої:

- 104 720,37 грн. або 13 193,45 доларів США - заборгованість за сумою кредиту;

- 37 313,25 грн. або 4 701,00 грн. - несплачені відсотки;

- 138 730,75 грн. або 17 478,33 доларів США - пеня. П

Копія зазначеного судового рішення у справі № 2-1940/11 наявна в матеріалах справи (а.с.18, 60, 108, 124), про його існування неодноразово заявлялось під час розгляду справи в суді І інстанції (заява ОСОБА_2 від 01.12.2015 p., друга сторінка, другий абзац - а.с. 53; заява ОСОБА_2 від 01.12.2015 p., а.с. 58-59; клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі від; 08.04.2016 р. - а.с. 84).

В матеріалах справи № 185/9764/15-ц міститься не тільки копії заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду, але й постанови про відкриття виконавчих проваджень, постановлених на виконання Заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду від 20.06.2011р. в справі № 2-1940/11 (а.с. 61, 62, 63).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 24.10.2019 року.

Однак, у звязку з порушенням боржниками виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до ст.1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальників заборгованість за кредитним договором, звернувшись в 2011 році до суду з позовною заявою про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України № 6-190цс14, 6-990цс15, 6-368цс16, які згідно ст.360-7 є обовязковими для всіх судів України.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, п. 4.2.4 Кредитного ОСОБА_4, змінив строк виконання основного зобовязання. Вказані вимоги Позивача було задоволено заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 20.06.2011р., яке набрало законної сили.

Однак, місцевий суд вказане не врахував, та, вирішуючи спір, виходив із розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 15.07.2015, згідно якого нарахована заборгованість у сумі 26 047,62 доларів США 62 центи та 1 329 474 грн. 10 коп., що складається з боргу за кредитом у сумі 13 193,45 доларів США , відсотків за весь період заборгованості в сумі 12 854,17 долари США , та пені -1 329 474 грн. 10 коп..

Тобто, місцевий суд вважав, що банк має право на стягнення з боржника тіла, відсотків за користування кредитом та пені після рішення суду, яким достроково вже стягнуто весь кредит, помилково зазначивши, що рішення суду до теперішнього часу є невиконаним.

Таким чином, місцевий суд не звернув увагу на те, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання, як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Вищезазначеним спростовуються висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення сум, зазначених Банком та те, що заборгованість збільшилася з моменту винесення заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду від 20.06.2011р., до подачі позову станом на 15.07.2015 року року, оскільки банком вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України заявлено не було так, як і не було надано суду розрахунку періоду та розміру нарахування таких коштів.

Неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення місцевим судом у справі, яка переглядається, незаконного судового рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з ПАТ "Комерційний банк "Надра" на користь ОСОБА_2, 4019,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі (а.с.120).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" () на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) 4019,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_6