У х в а л а

20 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовами ОСОБА_4 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області Прохор Любов Євгенівна, ОСОБА_9, про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 лютого 2001 року між нею та ОСОБА_10 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Прохор Л.Є., зареєстрований в реєстрі за № 732, за умова якого вона подарувала, а її брат ОСОБА_10 прийняв у дар житловий будинок АДРЕСА_1.

Зазначала, що вказаний договір був укладений з метою вирішення питання визначення місця постійного проживання її брата ОСОБА_11, прийняття останнім громадянства України та з умовою про подальше повернення вказаного будинку їй, як власнику.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер, після смерті якого з'ясувалося, що він залишив заповіт, за яким серед спадкоємців вона не значиться, спадкоємцями за законом, які подали заяви про прийняття спадщини, є син спадкодавця ОСОБА_7 та дружина спадкодавця ОСОБА_6

Крім того, зазначала, що на час укладання договору дарування вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_12 з 30 березня 1973 року та зазначений вище будинок був придбаний нею та її чоловіком 17 липня

1990 року за спільні кошти, а тому є спільною власністю подружжя. Однак, своєї згоди на укладення договору дарування ОСОБА_12 не надав.

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати договір дарування від 24 лютого 2001 року, укладений між нею та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Прохор Л.Є., зареєстрований в реєстрі за № 732, щодо житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним з моменту укладення та повернути сторони у первісний стан.

У січні 2014 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Прохор Л.Є., в якому просив визнати договір дарування від 24 лютого

2001 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Прохор Л.Є., зареєстрований в реєстрі за № 732, щодо житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним з моменту укладення та повернути сторони у первісний стан, з тих підстав, що зазначений договір не відповідає вимогам закону та порушує його права, як власника вказаного будинку в порядку спадкування після смерті

ОСОБА_12

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2016 року, в задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки викладені в касаційній скарзі доводи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права потребують перевірки.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Справу за позовами ОСОБА_4 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області Прохор Любов Євгенівна, ОСОБА_9, про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2016 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Попович О.В., ЗавгородняІ.М., Мазур Л.М.