Справа № 365/655/16-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/923/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 49 07.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоБерезовенко Р.В.,
суддівОлійника В.І., Мельника Я.С.,
при секретаріСпеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про стягнення аліментів.

В обґрунтування вказувала, що сторони від шлюбу мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається на денній формі навчання на контрактній основі у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, самостійного доходу не має, тому перебуває на її утриманні.

ОСОБА_6 добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, проте є працездатним, непрацездатних батьків не має та може надавати таку матеріальну допомогу.

Просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на повнолітню дочку у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня досягнення повноліття і до закінчення навчання, однак не пізніше досягнення дочкою 23 (двадцяти трьох) років.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 25 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6, працюючого у ПАТ «Київобленерго» на посаді електромонтера, аліменти на користь ОСОБА_5 на дочку ОСОБА_7 студентку четвертого курсу 1 групи денного факультету підготовки кадрів для Пенсійного фонду України факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 вересня 2016 року і по час закінчення навчання, однак не пізніше досягнення ОСОБА_7 23 (двадцяти трьох) років.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині присудження аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) ОСОБА_6 допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають повнолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6, 8 - копія свідоцтва про народження), яка не працює, власних доходів не має, є студентом четвертого курсу 1 групи денного факультету підготовки кадрів для Пенсійного фонду України факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, під час навчання проживає в гуртожитку. Поза навчальним процесом проживає з матір'ю в смт. Згурівка (а.с.27, 28 - акт, довідки). Вартість навчання за один навчальний рік складає 19 400 грн. (а.с.29 ).

Відповідач є особою працездатного віку, працює в ПАТ «Київобленерго» на посаді електромонтера, його середньомісячна зарплата складає 6 448,65 грн. (а.с.39). Має сім'ю, малолітню дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35, 37, 38). До досягнення повноліття дочкою ОСОБА_7 відповідач сплачував аліменти (а.с.9, 40-44).

Позивач, також, є особою працездатного віку, працює в ПАТ «Київобленерго» на посаді заступника начальника з комерційної роботи, її середньомісячна заробітна плата складає 13 592,81 грн (а.с.26).

Як відповідач, так і позивач мають кредитні зобов'язання (а.с.45, 46, 60).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня ОСОБА_7 навчається у навчальному закладі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а її батько - відповідач у справі, має можливість таку допомогу надавати лише у розмірі 1/6 частки від його доходу, оскільки ще має на утриманні малолітню дочку та отримує середньомісячний дохід у розмірі 6 448,65 грн., і стягнення аліментів у більшому розмірі спричинить порушення прав відповідача в частині погіршення його матеріального становища.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює виходячи із наступного.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що встановлений розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, відповідає вимогам ст. ст. 182, 200 СК України, врахувавши при цьому вимоги позивача, матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, нааявність у платника аліментів іншої дитини, а у зв»язку з цим, можливість відповідача надавати таку допомогу.

Зокрема, судом обґрунтовано враховано той факт, що позивач, також, є працездатною особою і її середньомісячна заробітна плата вдвійчи більша ніж у відповідача, а відповідач ще має на утриманні малолітню дочку та отримує заробітну плату, розмір якої не дозволяє здійснювати сплату аліментів у заявленій позивачем сумі і разом з тим повноцінно утримувати себе.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав лише для часткового задоволення позову.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодотого, що позивач має змогу надавати матеріальну допомогу саме в розмірі ? частини, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а є лише припущеннями позивача.

Враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, колегія суддів вважає, що оскільки, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І.Олійник

Я.С.Мельник