У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - ВДВС Тисменицького РУЮ) Гаєвський В.В. 30 травня, 30 липня та 13 серпня 2014 року відвідував його будинок по АДРЕСА_1 під час виконання виконавчого провадження щодо його сина ОСОБА_5 Вказував, що державний виконавець поводив себе всупереч Закону України «Про виконавче провадження», проникав до приміщень будинку, які боржнику не належать, включив до акта опису й арешту майна боржника речі, які не є власністю боржника, а є спільною сумісною власністю позивача та його дружини. При цьому при проведенні опису й арешту майна не було залучено понятих.

Незаконність дій державного виконавця встановлено постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року.

Зазначав, що такими неправомірними діями державного виконавця йому спричинено сильні душевні страждання, тому просив визнати ВДВС Тисменицького РУЮ винним у завданні моральної шкоди внаслідок протиправних дій головного державного виконавця Гаєвського В.В. та стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області завдану моральну шкоду, яку оцінив у 2 870 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_3 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 рокурішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року змінено. Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 500 грн та 243 грн 60 коп. судового збору. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року, визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ Гаєвського В.В., які вчинені ним 13 серпня 2014 року (а. с. 5).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що у виконавчому провадженні № 417/2, відкритому з примусового виконання виконавчого листа №352/3249/13-ц, виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 01 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу у розмірі 112 074 грн 40 коп. головним державним виконавцем відділу винесено постанову про об'єднання у зведене виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_5 боргу на загальну суму 331 223 грн.

ОСОБА_3 є власником будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_5 проживає у зазначеному будинку на умовах договору найму, де займає одну кімнату. Крім цього, майно, що перебуває у кімнаті, в якій проживає ОСОБА_5, йому не належить, а використовується на умовах договору позички від 01 серпня 2013 року.

Суд визнав неправомірними дії державного виконавця, що виразилися у незаконному та безпідставному входженні 13 серпня 2014 року до будинку позивача поза межами приміщення, яке в будинку займає боржник, проведення у будинку опису та арешту майна без участі понятих та складанні акта опису та арешту трьох телевізорів, що не належать боржнику.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року є преюдиційними.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України «Про державну виконавчу службу».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-48цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що належними та допустимими доказами у справі підтверджено, що внаслідок неправомірних винних дій державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ позивачу було спричинено моральну шкоду, яка має бути відшкодована за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року та рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Дем'яносов М.В. Ступак О.В.