АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/36/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

01 липня 2015 року позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування позовних вимог вказували на те, що 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області у віці 73 років помер батько позивачів ОСОБА_9, про що 01 липня 2013 року складено відповідний актовий запис № 61, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 219641, виданим повторно 11 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області.

Після смерті ОСОБА_9 спадщину за законом повинна була прийняти їх мати ОСОБА_10 Спадщина складалася із житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, що знаходиться в смт. Маньківка по вул Гагаріна, 112 та легкового автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

14 жовтня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області у віці 74 роки померла мати позивачів ОСОБА_10, про що 16 жовтня 2013 року складено відповідний актовий запис № 93, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 232730, виданим повторно 11 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області.

Після смерті ОСОБА_9 у встановлений законом шестимісячний термін позивачі звернулися до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де заведено спадкову справу № 114 за 2014 рік, номер у Спадковому реєстрі 55968736, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 37135827 від 11 квітня 2014 року. Крім них спадкоємцем першої черги за законом також є сестра позивачів ОСОБА_8. При оформленні спадщини виявилось, що оформити у спадщину вказаний будинок із земельною ділянкою на якій він знахордиться та автомобіль в нотаріальному порядку немає можливості. Державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 їм надано постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 квітня 2015 року. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину на належний ОСОБА_9 житловий будинок та земельну ділянку по вул Гагаріна, 112 в смт. Маньківка та легковий автомобіль ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1 мотивована тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, як те вимагається п. 4.15 гл. 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Наявні у позивачів документи підтверджують те, що майно дійсно належало покійному.

Так, 05 травня 2015 року позивачі звернулися до відділу Держземагенства у Маньківському районі про надання інформації щодо земельної ділянки на якій розташовано житловий будинок по вул Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області. Відділ Держземагенства у Маньківському районі листом від 22 травня 2015 року № 31-28-0.4-1385/2-15 підтвердив, що вищевказана земельна ділянка 19 квітня 2013 року була зареєстрована трисвоєно кадастровий номер :01:002:1149 за ОСОБА_9 30 квітня 2015 року позивачі зщвернулися з усними зверненнями до реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції та Маньківського відділку Уманського підрозділу Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації з проханням надати відомості щодо власника житлового будинку по вул Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, проте їм відмовили у наданні інформації мотивуючи це тим, що така інформація надається тільки нотаріусам, суду, прокуратурі. 05 травня 2015 року вони звернулися з письмовими заявами до реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції та Маньківського відділку Уманського підрозділу Черкаського обланого обєднаного бюро технічної інвентаризації, проте на момент подання позову до суду інформації так і не отримали. 05 травня 2015 року позивачі звернулися до Уманськолго ВРЕР ДАІ про надання копії реєстраційного посвідчення на легковий автомобіль ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1, 26 травня 2015 року вони отримали копію облікової картки приватного ТЗ, в якій вказано, що власником легкового автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_9

Вважають, що врахувавши вищевикладені дані, їхній покійний батько ОСОБА_9 дійсно був власником земельної ділянки по вул Гагарпіна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області та легкового автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1, дані про власника житлового будинку можна буде отримати лише за клопотанням суду. Тобто, у них як спадкоємців, немає можливості оформити право власності на майно в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду.

15 липня 2015 року ОСОБА_8 звернулася до суду з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_12, ОСОБА_7 та Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом, однак в ході судового засідання 31 травня 2016 року змінила позовні виоги сформулювавшщи їх як визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування позовних вимог позивачка за зустрічним позовом вказувала, що після смерті їх батька ОСОБА_9, який помер 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Черкаської області, актовий запис про смерть № 61 від 01 липня 2013 року по відділу РАЦС Маньківського районного управління юстиції Черкаської області відкрилась спадщина у вигляді будинковолодіння та земельної ділянки в смт. Маньківка по вул Гагаріна, 112 Черкаської області та автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску ДНЗ 8606 ЧКТ. Після смерті батька спадщину прийняли мама позивачки по зустрічному позову - ОСОБА_10 в силу ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_8 та рідні сестри ОСОБА_7, ОСОБА_6.

ОСОБА_10 в вересні 2013 року склала заяву до державного нотаріуса Маньківської державної контори про те, що вона відмовляється від належної їй частки майна та частки спадщини на користь позивачки по зустрічному позові.

14 жовтня 2013 року в смт. Маньківка Черкаської області померла ОСОБА_10, актовий запис про смерть № 93 від 16 жовтня 2013 року по відділу РАЦС Маньківського районного управління юстиції Черкаської області. ОСОБА_10, склала в нотаріуса письмову заяву про те, що вона відмовляється від належної їй частки майна на користь ОСОБА_8, а тому позивач вважає, що має право власності на ? частину спадково майна батька. Належна батькові спадкова маса, що знаходиться в смт. Маньківка по вул Гагаріна, 112 Черкаської області у вигляді будинковолодіння та земельної ділянки та автомобіль ВАЗ 2101, 1974 року випуску, ДНЗ 8606 ЧКТ, що належали за життя моєму батькові, мають бути розділені між матірю, позивачем по зустрчному позову та сестрами ОСОБА_7 та ОСОБА_6, оскільки всі прийняли спадщину після смерті батька.

Однак, в звязку з тим, що ОСОБА_10 відмовилась від своєї частки в спадковому майні на користь ОСОБА_8, позивач вважає, що їй мало б належати ? частки спадкового майна батька, а сестрам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 мало б належати ? частці спадкового майна батька.

Вказує, що відповідно до документів, наданих до матеріалів справи, вона понесла витрати на здійснення обряду поховання, поминального обіду в день похорон батьків та на придбання надгробних памятників, які були встановлені на кладовищі власними силами.

Відповідно до накладної № 5 від 29 червня 2013 року ОСОБА_8 придбала труну за 400 грн., 20 платків на суму 30 грн. простинь за 54 грн., тюль за 50 грн., квіти 4 шт. за 24 грн., 2 вінки за 104 грн., лєнти на вінки за 10 грн., наволочку за 30 грн., 8 рушників за 96 грн., хрест за 160 грн., найняла музику за 450 грн., сплатила 550 грн. за копання ями на кладовищі, придбала 2 свічки за 14 грн., 8 хусток за 72 грн., покривало за 110 грн., 10 хусток за 150 грн. та замовила погребальну машину за 230 грн., а всього витратила на організацію поховання батька 2 584 грн..

Окрім цього, відповідно до довідки № 38, виданої 07 липня 2015 року, ДП Маньківського Райст ВТП «Кооператор», ОСОБА_8 оплатила поминальний обід, що був проведений після смерті батька, вартість обіду склала 4 133 грн..

Також, відповідно до накладної № 269 від 17 вересня 2014 року, коштами ОСОБА_8 було придбано 2 надгробних памятники з квітниками «Габро», виготовлені з граніту, на суму 9 000 грн, один з яких був встановлений на місці поховання батька ОСОБА_13.

Всього позивачем по зустрічному позову було витрачено 11 217 грн. на поховання батька, проведення поминального обіду та придбання надгробного памятника.

Оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фінансової участі в організації похоронів та встановленні надгробних памятників не брали, позивач вважає, що понесені нею витрати повинні бути стягнуті з них на користь ОСОБА_8 пропорційно.

Позивачами за первісним позовом в судовому засіданні були змінені позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/3 частину автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1 кожному та просили суд стягнути з відповідача по первісному позову на користь позивачів по первісному позові в якості компенсації кошти за 1/3 частину автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1 кожному в сумі по 5 056 грн. 66 коп. кожному та стягнути з відповідача по первісному позовцу на користь позивачів по первісному позові судові витрати.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Визнано право власності за ОСОБА_6 на 7/24 частини житлового будинку з усіма господарськими спорудами по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнано право власності за ОСОБА_6 на 7/24 частини земельної ділянки по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнано право власності за ОСОБА_7 на 7/24 частини житлового будинку з усіма господарськими спорудами по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнано право власності за ОСОБА_7 на 7/24 частини земельної ділянки по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнано право власності за ОСОБА_8 на 10/24 частини житлового будинку з усіма господарськими спорудами по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнано право власності за ОСОБА_8 на 10/24 частини земельної ділянки по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнано право власності за ОСОБА_8 на автомобіль ВАЗ 2101, 1974 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2 252 грн. 41 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2 252 грн. 41 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судові витрати в сумі 1 511 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 судові витрати в сумі 1 511 грн. 50 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалами Маньківського районного суду Черкаської області від 10 червня 2016 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Маньківскього районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року, викладено абзаци 10 та 11 в наступній редакції:

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судові витрати в сумі 1 169,01 грн..

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 судові витрати в сумі 1 169,01 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким:

визнати за ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року право власності на 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського р-ну Черкаської області;

визнати за ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року право власності на 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського р-ну Черкаської області;

стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в якості компенсації кошти за 1/3 частину легкового автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в сумі 5 056,66 грн.;

стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в якості компенсації кошти за 1/3 частину легкового автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в сумі 5 056,66 грн.;

стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу згідно розрахунків;

стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу згідно розрахунків.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про смерть серія І-СР № 219641 (а.с. 12 Т. 1) 29 червня 2013 року помер батько позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та позивача за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_8 - ОСОБА_9, про що складено відповідний актовий запис № 61.

Спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_9 були його дружина - ОСОБА_10, та дочки: ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Судом встановлено, що спадкове майно померлого складалося із житлового будинку з надвірними спорудами і земельної ділянки, що знаходяться за адресою: вул. Гагаріна, 112 смт. Маньківка, Маньківського р-ну, Черкаської обл. та легкового автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Право власності померлого ОСОБА_9 на вищезазначене спадкове майно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Так, право власності на житловий будинок підтверджується свідоцтвом на право приватної власності на житловий будинок від 04 листопада 1991 року (а.с. 65 Т.1), на земельну ділянку підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 червня 2013 року (а.с. 66 Т. 1) та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 67 Т. 1), на автомобіль підтверджується даними облікової картки приватного ТЗ (а.с. 27 Т. 1).

Також, судом встановлено і з даною обставиною погодилися сторони по справі, що вищевказане майно є спільною власністю подружжя ОСОБА_9.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 16 Т. 1, а.с. 18 Т. 1) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після смерті батька ОСОБА_9 зверталися до державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було відмовлено їм у видачі таких свідоцтв по причині відсутності правовстановлюючих документів.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-СР № 232730 (а.с. 13 Т.1) вбачається, що мати сторін у справі ОСОБА_10 померла 14 жовтня 2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 93.

Після смерті ОСОБА_10 заведено спадкову справу № 114 за 2014 рік, номер у Спадковому реєстрі 55968736, що підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37135827 від 11 квітня 2014 року (а.с. 14 Т. 1).

Розглядаючи справу та вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив з тих обставин, що сторони по справі являються дітьми померлого подружжя ОСОБА_10, а тому відповідно до положень ЦК України, які регулюють відносини в сфері спадкового права, мають право на спадщину після смерті своїх батьків.

Визнаючи право власності на спадкове майно, суд першої інстанції визначив частки ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із врахуванням тієї обставини, що ОСОБА_10 після смерті чоловіка ОСОБА_9 відмовилася від своєї частки спадкового майна на користь ОСОБА_8, тому на користь неї суд визначив право власності на 10/24 частини майна, а на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 7/24 частини майна кожній.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. До складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини.

Ч. 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Ч. 3 ст. 1223 ЦПК України визначено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ст. 16 ЦК України надано право кожній особі звертатись до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав може бути визнання права.

Ч. 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобовязує.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог як первісного так і зустрічного позову.

Однак, під час вирішення спору у визначенні часток права власності сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Районний суд в обгрунтування свого рішення вказав, що ОСОБА_10 подала до Маньківської державної нотаріальної контори 27 вересня 2013 року письмову заяву, згідно якої відмовляється від частки у спадщині після смерті чоловіка на користь ОСОБА_8 Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав встановленою обставину справжності підпису ОСОБА_10 на заяві про відмову від своєї частки у спадщині. На думку районного суду, справжність підпису на заяві завірено державним нотаріусом, особу ОСОБА_14 встановлено згідно наданого паспорту, тому в суду не було підстав сумніватися стосовно волевиявлення ОСОБА_10 та дати такого волевиявлення.

Перевіряючи встановлені судом обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не досліджено тієї обставини, що вищевказана заява ОСОБА_10 не була зареєстрована нотаріусом у встановленому порядку в день її подання. ЇЇ реєстрація здійснена нотаріусом лише після смерті ОСОБА_14

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, на вимогу апеляційного суду допитано державного нотаріуса Маньківської нотаріальної контори та було досліджено оригінал заяви ОСОБА_14 про відмову від спадщини та журнал реєстрації вчинення виїзних нотаріальних дій.

Під час огляду вищевказаних доказів та показів самого нотаріуса було встановлено, що попереднім нотаріусом державної нотаріальної контори, яка працювала під час виникнення спірних правовідносин між сторонами не було зареєстровано вчинення виїзної дії щодо прийняття заяви від ОСОБА_14, крім того, в порушення встановленого порядку, заяву від 27 вересня 2013 року не було зареєстровано в реєстрі в день її подачі. Така реєстрація здійснена пізніше, після смерті ОСОБА_14

Крім цього, як вбачається з відповіді Маньківської державної нотаріальної контори № 2252/02-14 від 28 грудня 2016 року при заведенні спадкової справи, послуги за подання заяви на прийняття спадщини ОСОБА_8 та заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_10 не стягувались.

Це дає підстави суду апеляційної інстанції вважати, що позивачем за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_8 не доведено обгрунтованими доказами наявність волевиявлення померлої ОСОБА_14 щодо передачі своєї частини спадщини, шляхом відмови від неї на користь однієї із своїх дочок, а саме ОСОБА_8

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду була оглянута медична картка хворої ОСОБА_14, яка була витребувана із Маньківської центральної лікарні та копія якої приєднана до матеріалів справи. Із вищезазначеної копії медичної картки ОСОБА_14 вбачається, що остання перебувала на лікуванні в відділенні реанімації Маньківської районної лікарні в період з 27 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року з діагнозом інсульт.

Із врахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає недоведеною ту обставину, що ОСОБА_14 дійсно здійснила волевиявлення відносно своєї частини спадкового майна після смерті чоловіка ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8, а відтак, висновок районного суду в цій частині є помилковий і підлягає скасуванню з ухваленням нового висновку про визнання права власності на спадкове майно у визначених рівних частинах між сторонами по справі.

Як вже було зазначено вище, відповідно до встановлених обставин справи, позивачі за первісним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_8 являються спадкоємцями першої черги, після смерті своїх батьків.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не знайшла свого підтвердження встановлена судом першої інстанції обставина того, що будь-яка із сторін має право на більшу частку спадкового майна перед іншими сторонами. Тому, колегія суддів вважає за необхідне, при проведенні розподілу спадкового майна та визнання за сторонами права власності на нього, розділити спадкове майно у рівних частках між сторонами по справі, оскільки, кожна з них відноситься до однієї черги спадкування та не має встановлених законом прав щодо визначення більшої частки у відношенні до інших сторін, визначивши кожній із них по 1/3 частині спадкового майна, а саме будинку з господарським спорудами та земельної ділянки по вул. Гагаріна, 112 в смт. Маньківка та визнавши на такі частки право власності за сторонами.

Рішення суду в частині вирішення спору відносно автомобіля ВАЗ 2101, 1974 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, колегія суддів вважає правильним. Судом першої інстанції правильно встановлено і дана обставина не заперечувалася сторонами, що вказаний автомобіль є власністю ОСОБА_9.

Висновком експерта № 3 від 15 лютого 2016 року (а.с. 189-198 Т. 1) встановлено вартість автомобіля 15 170 грн. Сторони не надали суду доказів того, що автомобіль вибув із власності ОСОБА_9, він знаходиться у володінні ОСОБА_8, тому суд правильно стягнув із неї на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 компенсаційні кошти залишкової вартості 1/3 частин автомобіля, та із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 компенсаційні кошти залишкової вартості 2/3 частин автомобіля.

Також, підлягає залишенню без змін і рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 витрат на поховання, проведення поминальних обідів та придбання памятників, так як в даній частині рішення суду сторонами не оскаржувалося.

Оскільки рішення суду було скасовано в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати його і в частині розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Колегія суддів вважає доведеними вимоги апелянтів щодо стягнення з ОСОБА_8 на їхню користь витрат на правову допомогу в розмірі по 5 000 грн. кожній, оскільки дана обставина, а саме надання їм правових послуг на суму 10 000 грн. підтверджено згідно доданого розрахунку, який мається в матеріалах справи).

Крім того, суд вважає доведеними вимоги в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 600 грн. на проведення експертизи, оскільки факт сплати ОСОБА_6 вказаної суми не спростований сторонами і підтверджений належними доказами, які маються в матеріалах справи, так само як є підтвердженою обставиною сплата судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп.

Тому, відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України щодо стягнення судового збору із врахуванням пропорційності заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне скасувати судове рішення в частині стягнення судових витрат та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 600 грн. витрат на експертизу, 243, 60 грн. судового збору, 5 000 грн. витрат на правову допомогу. Крім того, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн..

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316, 319, 88 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського р-ну Черкаської області і в частині стягнення судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати право власності за ОСОБА_6 на 1/3 частину житлового будинку з усіма господарськими спорудами по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнати право власності за ОСОБА_6 на 1/3 частину земельної ділянки по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнати право власності за ОСОБА_7 на 1/3 частину житлового будинку з усіма господарськими спорудами по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнати право власності за ОСОБА_7 на 1/3 частину земельної ділянки по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнати право власності за ОСОБА_8 на 1/3 частину житлового будинку з усіма господарськими спорудами по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Визнати право власності за ОСОБА_8 на 1/3 частину земельної ділянки по вулиці Гагаріна, 112 в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 29 червня 2013 року в смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 600 грн. витрат на експертизу, 243, 60 грн. судового збору, 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :