Провадження № 2/761/1370/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 жовтня 2013 року відповідач позичив у позивача в борг 15000,00 доларів США, строком на 18 місяців, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами. Відповідачем грошові кошти не повернуті. На даний час розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить: 15000,00 доларів США основна позика, 31800,00 доларів США - відсотки за користування позикою, всього 46800,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 1165320,00 грн.

Тому, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача борг за договором позики, який становить на теперішній час 15000,00 доларів США основної позики, 31800,00 доларів США - відсотків за користування позикою, обумовлених угодою сторін, а загалом - 46800,00 доларів США, що за курсом НБУ становить на час подання заяви до суду - 1165320,00 грн. та витрати на сплату судового збору.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано копію розписки, відповідно до якої відповідач взяв в борг у позивача 15000,00 доларів США, строком на 18 місяців. Сторони домовилися про сплату відсотків протягом 18 місяців, по 10% - листопад, грудень 2013 року, 12% - січень - грудень 2014 року, січень - квітень 2015 року, відсотки сплачуються в кінці строку (а.с.4).

07 жовтня 2015 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., строком до 13.10.2015 року (а.с.26).

Як зазначено у Висновках Верховного суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Проте, позивачем, на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, суду не надано оригінал розписки ОСОБА_2 від 25.10.2013 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики не підлягають задоволенню.

Крім того, як вбачається із тексту копії розписки, то в ній не зазначено кому саме відповідач зобов`язаний повернути кошти у розмірі 15000,00 доларів США, також не зазначено розміру відсотків за січень - квітень 2015 року.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Що стосується позовних вимог про стягнення відсотків за користування позикою, то дані позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки судом було відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення основної заборгованості за договором позики грошей від 25.10.2013 року, то позовні вимоги про стягнення відсотків також задоволенню не підлягають.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦК України).

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 та ч. 2 ст. 59 ЦК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).

Отже, даючи юридичну оцінку поясненням та доказам по справі, а також враховуючи, що позивачем не надано доказів того, що відповідач не виконав взяті не себе зобов'язання за договором позики грошей від 25.10.2013 року, оскільки не надано оригінал розписки від 25.10.2013 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки, судом було відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 74, 79, 84, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 526, 1046 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя