РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/796/17

пр. № 2/759/2254/17

06 квітня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого-судді Петренко Н.О.

при секретарі Рагімовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про виселення

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити відповідача ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1. Мотивує свої вимоги тим, відповідач уклав з банком кредитний договір. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1. 12.12.2011р. відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки банк відступив позивачу свої права вимоги до відповідача за зобов`язаннями по кредитному та іпотечному договорам. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач набув право власності на предмет іпотеки. На вимогу про добровільне виселення з квартири відповідач не реагує, продовжує незаконно проживати в квартирі, законним власником якої є позивач. Майно було придбано відповідачем за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, отже обов`язок надати відповідачу інше постійне жиле приміщення відсутній.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на невиконання під час прийняття рішення ТОВ «Кей-Колект» про самостійне набуття власності на квартиру ОСОБА_1 АДРЕСА_1 вимог підпункту 1 п. 1, п. 4 Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; вимог п. 5.2 договору іпотеки № 84132 від 24.04.2008р. стосовно обов`язковості укладання сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» стосовно необхідності відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

24.04.2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 84132, згідно якого ОСОБА_1 передає в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору факторингу, який укладений 12.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» зобов`язується передати у власність ТОВ «Кей-Колект», а ТОВ «Кей-Колект» прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Одночасно з відступленням прав вимоги до ТОВ «Кей-Колект» переходять усі права ПАТ «УкрСиббанк» за усіма договорами забезпечення.

Згідно договору відступлення прав вимоги, який укладений 12.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» передає, а ТОВ «Кей-Колект»приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору, а саме договір іпотеки № 0 від 24.04.2008р., заставодавець ОСОБА_1, порука клієнта № 0 від 24.04.2008р - ОСОБА_2.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Дата державної реєстрації 21.03.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи на адресу відповідача ОСОБА_1 направлялася вимога від 19.10.2016р. про добровільне звільнення квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що обґрунтовані на законі та підтверджені матеріалами справи, а відповідно є такими, що підлягають задоволенню, а саме Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 525, 526, 610, ч.1ст.1054 ЦК України, ч. 3 ст.169, п.3 ч.1 ст. 207, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: