Ухвала

іменем україни

8 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.

суддів: Іваненко Ю.Г., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 6 червня 2009 року з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2014 року. За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти було придбано побутову техніку на суму 41 062 грн, меблі на загальну суму 47 401 грн, проведено ремонт у квартирі, що належить на праві власності відповідачу, на загальну суму 97 996 грн, встановлено автономне опалення за 13 253,58 грн. У лютому

2014 року за спільні кошти подружжя - 136 000 грн, було придбано автомобіль КІА Rіо. Сторони не досягли згоди щодо добровільного поділу майна.

Ураховуючи наведене, просила здійснити поділ спільного майно подружжя, набутого за час шлюбу та спільного проживання, залишити відповідачу меблі, проведений ремонт, побутову техніку, автономне опалення, автомобіль, стягнути на її користь компенсацію Ѕ частини вартості майна на загальну суму 167 856,29 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості Ѕ частини придбаного у період шлюбу спільного майна подружжя в розмірі 101 655 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позов, апеляційний суд виходив із того, що в період шлюбу сторонами було придбано побутову техніку, меблі, здійснено ремонтні роботи та встановлено автономне опалення в квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачу, є спільним сумісним майном подружжя, а у разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що з 6 червня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Даним рішенням установлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено у грудні 2013 року.

Апеляційний суд вважав доведеним, що в період шлюбу, сторонами було придбано побутову техніку на загальну суму 12 419 грн, меблі на суму 30 101 грн, здійснено ремонтні роботи по заміні вікон на загальну суму

6 538 грн, встановлено автономне опалення в квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачу, загальною вартістю 13 132,30 грн. Крім того, спірний автомобіль КІА Rіо 1,4 LX, суд апеляційної інстанції також вважав спільним майном подружжя, оскільки його було придбано відповідачем за 135 632 грн по договору купівлі-продажу від 6 лютого 2014 року, за спільні кошти подружжя, що знаходилися на депозитному рахунку, відкритому 12 березня 2013 року на ім'я відповідача.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2

ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення

ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Апеляційний суд узяв до уваги надані позивачем замовлення, квитанції, договір, чеки до прибуткового касового ордеру, технічні паспорти, акти.

Проте не дав належної оцінки тому факту, що оплата заміни вікон, придбання холодильника, улаштування системи автономного опалення мали місце у 2007 та 2008 роках, тобто до моменту укладення шлюбу між сторонами - 6 червня 2009 року. Факт спільного проживання сторін у 2007 і 2008 роках судом не встановлювався, таки вимоги позивачем у даній справі не було заявлено.

Крім того, дослідивши та надавши оцінку доказам, суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача компенсацію вартості Ѕ частини спільного майна подружжя, фактично виділив у натурі відповідачу все майно, при цьому попередньо не визнав право спільної сумісної власності подружжя на конкретне майно, не встановив частки кожного з подружжя та не здійснив його поділ в натурі, як визначено ст. 71 СК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:Ю.Г. Іваненко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова О.В. Умнова