У х в а л а

іменем україни

05 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Андрушівського району в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Андрушівської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції, третя особа - фермерське господарство «Невзгляденко», про визнання недійсними та скасування розпорядження, наказів, визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, повернення земельних ділянок, за касаційною скаргою фермерського господарства «Невзгляденко» на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року прокурор Андрушівського району в інтересах держави звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсними розпорядження голови Андрушівської районної державної адміністрації № 503 від 08 жовтня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства», а також накази та договори оренди землі, укладені між Головним управлінням Держземагенства у Житомирській області та ОСОБА_3;

- скасувати реєстрацію договорів оренди землі та зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельні ділянки Головному управлінню Держземагенства у Житомирській області.

На обґрунтування позовних вимог прокурор Андрушівського району посилався на те, що вказаним розпорядженням надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 637,900 га із земель запасу Каменівської, Маломошковецької, Малоп'ятигірської та Кирилівської сільських рад та Червоненської селищної ради для ведення фермерського господарства.

Наказами головного управління Держземагенства у Житомирській області від 07 квітня 2014 року № № 200-02, 201-02, 203-02, 204-02, 205-02, 206-02 та 207-02 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_3

29 травня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Житомирській області та ОСОБА_3 укладено договори оренди земельних ділянок для ведення фермерського господарства строком на 20 років та зареєстровано їх в реєстраційній службі Андрушівського районного управління юстиції.

Посилаючись на те, що розпорядження голови Андрушівської районної державної адміністрації та накази Головного управління Держземагенства у Житомирській області прийняті з порушенням норм чинного законодавства та є незаконними, оскільки звертаючись із заявою про надання дозволу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, ОСОБА_3 не обґрунтував розміри земельних ділянок з урахуванням можливостей їх обробітку та необхідності отримання такої значної площі земельних ділянок, не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не надав докази наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі, а надані земельні ділянки знаходяться на значній відстані одна від одної, і отримавши земельні ділянки в оренду, ОСОБА_3 так і не створив фермерське господарство, прокурор просив задовольнити позов.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від

22 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Андрушівської районної державної адміністрації від 08 жовтня 2012 року № 503 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства».

Визнано недійсними та скасовано накази Головного управління Держземагентства у Житомирській області про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_3: № 200-02 від 07 квітня 2014 року, щодо земельної ділянки площею 6,854 га кадастровий номер НОМЕР_2; № 201-02 від 07 квітня 2014 року щодо земельної ділянки площею 46,6438 га кадастровий номер НОМЕР_3; № 203-02 від 07 квітня 2014 року щодо земельної ділянки площею 43,2468 га кадастровий номер НОМЕР_1; № 204-02 від 07 квітня 2014 року щодо земельної ділянки площею 11,8732 га кадастровий номер НОМЕР_4; № 205-02 від 07 квітня 2014 року щодо земельної ділянки площею 46,42280 га кадастровий номер НОМЕР_5; № 206-02 від 07 квітня 2014 року щодо земельної ділянки площею 33,0837 га кадастровий номер НОМЕР_6; № 207-02 від 07 квітня 2014 року щодо земельної ділянки площею 36,1460 га кадастровий номер НОМЕР_7.

Визнано недійсними договори оренди землі, укладені від 29 травня 2014 року між орендодавцем - Головним управлінням Держземагенства у Житомирській області та орендарем - ОСОБА_3: № 354/06 щодо земельної ділянки площею 46,6438 га кадастровий номер НОМЕР_3; № 361/06 щодо земельної ділянки площею 6,8540 га кадастровий номер НОМЕР_2; № 362/06 щодо земельної ділянки площею 43,2468 га кадастровий номер НОМЕР_1; № 351/06 щодо земельної ділянки площею 36,1460 га кадастровий номер НОМЕР_7; № 353/06 щодо земельної ділянки площею 11,8732 га кадастровий номер НОМЕР_4; № 350/06 щодо земельної ділянки площею 33,0837 га кадастровий номер НОМЕР_6; № 352/06 щодо земельної ділянки площею 46,4280 га кадастровий номер НОМЕР_5.

Скасовано рішення реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок за ОСОБА_3 № 13847427 від 18 червня 2014 року; № 13829582 від 17 червня 2014 року; № 13893472 від 19 червня 2014 року; № 13864088 від 18 червня 2014 року; № 13879826 від 19 червня 2014 року; № 13856913 від 18 червня 2014 року; № 13883805 від 19 червня 2014 року.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути Головному управлінню Держземагентства в Житомирській області земельні ділянки загальною площею 224,2755 га, в тому числі: площею 46,6438 га кадастровий номер НОМЕР_3; площею 6,8540 га кадастровий номер НОМЕР_2; площею 43,2468 га кадастровий номер НОМЕР_1; площею 36,1460 га кадастровий номер НОМЕР_7.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу фермерського господарства «Невзгляденко» (далі - ФГ «Невзгляденко») відхилено, рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діяв в інтересах ОСОБА_3, на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2016 року.

У касаційній скарзі ФГ «Невзгляденко», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї заступника прокурора Житомирської області, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про формальний підхід до розгляду заяви ОСОБА_3 про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства та прийняття відповідного рішення, оскільки останній не мав наміру створювати фермерське господарство, а переслідував мету використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою без проведення земельних торгів.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області № 503 від 08 жовтня 2012 року надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства орієнтованою загальною площею 637,900 га, в тому числі: із земель запасу Каменівської сільської ради 200,000 га, Маломошківецької сільської ради - 51,000 га, Червоненської селищної ради 125,9000 га, Крилівської сільської ради 51,000 га (а. с. 55, т. 1).

Наказами головного управління Держземагентства у Житомирській області від 07 квітня 2014 року №№ 200-02, 201-02, 203-02, 204-02, 205-02, 206-02, 207-02 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_3, відповідно за межами Маломошковецької сільської ради площею 6,854 га кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 46,6438 га кадастровий номер НОМЕР_3; Крилівської сільської ради площею 43,2468 га кадастровий номер НОМЕР_1; Червоненської селищної ради площею 11,8732 га кадастровий номер НОМЕР_4, площею 46,42280 га кадастровий номер НОМЕР_5, площею 33,0837 га кадастровий номер НОМЕР_6 площею 36,1460 га кадастровий номер НОМЕР_7 (а. с. 66-72, т. 1).

29 травня 2014 року між орендодавцем - Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області та орендарем ОСОБА_3 укладено договори оренди зазначених земельних ділянок та зареєстровано в реєстраційній службі Андрушівського районного управління юстиції (а. с.90-117, 130-136, т. 1).

Також судами установлено, що розпорядження голови райдержадміністрації, на підставі якого в подальшому були видані накази головного управління Держземагентства, укладені та зареєстровані договори оренди землі, було прийнято на підставі заяви ОСОБА_3 на ім'я голови райдержадміністрації та доданих до неї документів, а саме: викопіювання та ситуаційного плану, копій диплома, трудової книжки, паспорта та довідки про одержання ідентифікаційного номера (а. с. 56-65, т. 1).

Встановлюючи викладені в позові обставини та характер правовідносин сторін у справі, які з них випливають, суди не врахували таке.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ, зокрема, за ст. ст. 1, 12 ГПК України віднесено до компетенції господарських судів.

Також у пп. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі про надання чи продаж із земель державної або комунальної власності земельної ділянки для розширення господарства, підсудні господарським судам.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація ФГ «Невзгляденко» проведена 20 січня 2016 року, засновником та головою якого є ОСОБА_3 (а. с .66-67, т. 2).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі про надання чи продаж із земель державної або комунальної власності земельної ділянки для розширення господарства, підвідомчі господарським судам.

Таким чином колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що з 20 січня 2016 року була проведена державна реєстрація ФГ «Невзгляденко», засновником та головою якого є ОСОБА_3, не врахували положення ст. 15 ЦПК України і ст. ст. 12, 21 ГПК України, а також те, що спори з приводу земельних ділянок, які були видані фізичним особам для ведення фермерського господарства і в подальшому використовувались ними у господарській діяльності фермерського господарства підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Крім того, у п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позов прокурором пред'явлено до Головного управління Держземагентства у Житомирській області з вимогою про повернення йому спірних земельних ділянок від ОСОБА_3, в той час як земельні ділянки вже зареєстровані за ФГ «Невзгляденко», при цьому судами саме цьому відповідачу повернуто спірні земельні ділянки.

Разом з тим зазначене управління є відповідальною особою за позовом (відповідачем), а не позивачем, на чию користь ухвалюється судове рішення.

Отже, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, а саме уточнити правовий статус Головного управління Держземагентства у Житомирській області як учасника цивільного процесу та в інтересах кого прокурором пред'явлено позов.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, але і за позовом іншої заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Судом установлено, що оспорювані договори оренди земельних ділянок укладені ОСОБА_3 з Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області, тобто між відповідачами. Позов прокурором пред'явлено не в інтересах зазначеного відповідача.

Проте суди не врахували те, що позов прокурором пред'явлено, захищаючи інтереси держави, а не в інтересах особи (власника чи заінтересованої особи), тобто прокурор не був стороною договору.

Таким чином, суди у порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України зазначені вище вимоги закону не врахували, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, і дійшли передчасного висновку про задоволення позову прокурора.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

У силу ч. 2 ст. 348 ЦПК України підлягає скасуванню й ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2016 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діяв в інтересах ОСОБА_3, у зазначеній справі.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2016 року скасувати.

Касаційну скаргу фермерського господарства «Невзгляденко» задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович