Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1539/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Коростишівського районного суду від 25 січня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Коростишівської державної нотаріальної контори про визнання дій державного нотаріуса незаконними та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив визнати незаконними дії державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, яка діяла в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори; скасувати постанову державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 вересня 2016 року №02-14/784. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до заповіту від 16 вересня 2004 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй кімнату 1-5 площею 18,20 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_7; всю решту частину цієї ж квартири, що складається з веранди 1-1, кладовки 1-2, кухні 1-3, житлової кімнати 1-4 заповіла ОСОБА_8 Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №1-251, позивач став власником 1/3 частини квартири №1, яка складається з житлової кімнати 1-5 площею 18,4 кв.м. Іншому спадкоємцю за заповітом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому зазначена і частина квартири, що не була охоплена заповітом. Зокрема, свідоцтво видане і на санвузол 6 та кухню 7. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2015 року визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 26 вересня 2011 року та зареєстроване в реєстрі за №2-1380, у частині включення до спадкового майна за заповітом санвузла 6 і кухні 7 у квартирі АДРЕСА_2. Тому позивач звернувся до Коростишівської державної нотаріальної контори стосовно видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, державний нотаріус Малинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, яка діяла в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори, 26 вересня 2016 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Своє рішення нотаріус мотивувала тим, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне майно були видані згідно із заповітом спадкодавця від 16 вересня 2004 року, а згоди спадкоємців на видачу нових свідоцтв немає. Разом з тим, дії нотаріуса позивач вважає протиправними.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення суду та ухвалення нового про задоволення його вимог. На думку апелянта, при постановленні рішення судом першої інстанції не враховано положення п.2 ст.1300 ЦК України, оскільки є рішення суду про виключення майна зі свідоцтва одного із спадкоємців за заповітом. В такому випадку спадкоємець за законом має право вимагати внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та отримати свідоцтво про право на спадщину належного йому майна за законом. Тому вважає, що вимога про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом є правомірною. На думку апелянта, суд неправильно витлумачив норми спадкового права.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12 грудня 2010 року померла мати позивача - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП №154294 (а.с.9).

При житті ОСОБА_6 склала заповіт від 16.09.2004 року, відповідно до якого зробила таке розпорядження: «належну мені кімнату 1-5 площею 18,20 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_3, заповідаю ОСОБА_9, всю решту частину цієї ж квартири, що складається з веранди 1-1, кладовки 1-2, кухні 1-3, житлової кімнати 1-4 площею 10,10 кв.м., заповідаю ОСОБА_8В.» (а.с.8).

26 вересня 2011 року державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори було видано ОСОБА_8В свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири №1, що знаходяться в місті Коростишеві Житомирської області, по вул.Мануїльського,10. У цілому квартира складається з двох житлових кімнат площею 28,3 кв.м. та службових приміщень. Загальна площа квартири становить 53,6 кв.м. 2/3 частини спадкової квартири складаються з: веранди 1, кладовки 2, вітальні 3, житлової кімнати 4 площею 10,10 кв.м., санвузла 6, кухні 7 (а.с.11).

03 квітня 2012 року державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири №1, що знаходяться в місті Коростишеві Житомирської області, по вул.Мануїльського,10 (а.с.10).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2015 року було визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Коростишівської державної нотконтори ОСОБА_10 26 вересня 2011 року та зареєстроване в реєстрі за №2-1380, на імя ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_6, яка померла 12 грудня 2010 року, у частині включення до спадкового майна за заповітом санвузла 6 і кухні 7 у квартирі АДРЕСА_4 (а.с.12-13).

26 вересня 2016 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України не передбачено визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом у певній частині. Відповідно до вказаного закону свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним цілком, про що вносяться відомості до Спадкового реєстру. Згідно зі ст.1300ЦК зміни до свідоцтв про право на спадщину вносяться за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину або за рішенням суду. У цих випадках нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва. Оскільки, згоди спадкоємців на видачу нових свідоцтв немає, питання щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3 03 квітня 2012 року р.1-251 не вирішувалося (а.с.5-7).

Визнаючи правомірною відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом немає та позивач не довів своє звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Проте, погодитись з такими висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи.

Так, із змісту оскаржуваної постанови нотаріуса вбачається, що вже після видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме 11 серпня 2016 року, останній звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на майно, яке не охоплено заповітом санвузол та кухню.

Тому нотаріусу слід було роз»яснити, в якому порядку спадкується зазначене майно за заповітом чи за законом.

Саме по собі зазначення у заяві ОСОБА_3 підстави спадкування за заповітом, на переконання суду, не могло бути підставою для відмови йому у праві на спадкування та свідчить про його намір спадкувати спірне нерухоме майно.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у

вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1)вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2)не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3)дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4)є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5)з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась

особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6)правочин, що укладається від імені юридичної особи,

суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7)особа, яка звернулася з проханням про вчинення

нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8)особа, яка звернулася з проханням про вчинення

нотаріальної дії,не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;

9)в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії,

забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи,якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії,нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії,

зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і

роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні

нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить

відповідну постанову.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт

оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її

вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої

стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону «Про нотаріат»).

В данному випадку нотаріус обумовлював відмову у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом невідповідністю такої дії вимогам закону.

Разом з тим, нотаріус не звернув уваги на те, що рішенням суду, яке набрало законної сили та на даний час є чинним, встановлено,що частина спадкової квартири не була охоплена заповітом. Зокрема, із змісту рішення Апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2015 року вбачається, що санвузол 6 і кухня 7 у спадковій квартирі не могли входити до спадкової маси за заповітом.

В силу ч.3 ст.60 ЦПК ці обставини є встановленими та не потребують додаткового доказування.

Тому, за умови чинності зазначеного вище судового рішення питання про спадкування частини спадщини, що не охоплена заповітом, повинно вирішуватися в порядку ст.1245 ЦК шляхом спадкування всіма спадкоємцями за законом на загальних підставах із видачею нових свідоцтв про право на спадщину за законом, а не шляхом внесення змін до раніше виданих правовстановлюючих документів.

Проте, суд першої інстанції цих обставин не врахував та не застосував до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню.

За наведених обставин та відповідно до п.4 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Коростишівського районного суду від 25 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати дії державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, яка діяла в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори, протиправними.

Скасувати постанову державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 вересня 2016 року за №02-14/784.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: