ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/728/17
провадження № 2/753/2838/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо стягнення недоотриманого прибутку, грошової компенсації (передбаченої умовами трудового контракту) внаслідок порушення умов трудового контракту відповідачем на посаді візажиста,

Встановив:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва звказаним позовом до відповідача в порядку цивільного судочинства.

Вважаю, що вказану заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не вказано поштового індексу щодо адреси реєстрації відповідача; не вказано номеру засобу зв"язку відповідача; відсутнє обгрунтування (якому кореспондує і обов"язок щодо зазначення відповідних доказів) щодо існування підстав, передбачених законом щодо укладання контракту саме з візажистом (в тому числі, щодо їх дійсності в контексті положень ст.9 КЗпП України та ч.2 ст.215 ЦК України), зокрема в контексті вимог діючого законодавства, в тому числі імперативних вимог ч.3 ст.21 КЗпП України щодо сфери застосування контракту та положень ч.3 ПОЛОЖЕННЯ "Про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. N170, а також в контексті положень ст.132 КЗпП щодо відповідної матеріальної відповідальності відповідних працівників у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно з ч.3 статті 21 КЗпП України - особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін - сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до положень ч.3 ПОЛОЖЕННЯ "Про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. N170 - прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином (надалі - роботодавець) може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами.

Згідно зі ст.9 КЗпП України, яка встановлює недійсність умов договорів про працю, які погіршують становище працівників - умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Згідно зі ст.130 КЗпП України:

- працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків;

- при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника, ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством;

- за наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності;

- на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності, відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Відповідно до положень статті 132 КЗпП України - за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно з вимогами статті 215 ЦК України: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.121 ЦПК України вважаю, що позовну заяву належить залишити без руху, а позивачу належить надати строк для виконання зазначених вимог.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_2 з наданням позивачу строку для виправлення недоліків терміном 5 днів з моменту отримання цієї ухвали.

Якщо у встановлений термін зазначені вимоги не будуть виконані заява буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: