АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а :

29 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від його доходів щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Зазначала, що від шлюбу з відповідачем має доньку, яка повністю перебуває на її утриманні, відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги, ухиляється від утримання дочки та обов'язків по її вихованню.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Справа №752/6489/16-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/3872/2017
Головуючий у суді першої інстанції О.О. Колдіна
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, не доведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильну оцінку доказів зібраних по справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтуваннядоводів скарги зазначила, що суд відмовляючи у позові не врахував ту обставину, що відповідач визнав позов частково у розмірі 700 - 800 грн. Суд не встановив обставин та підстав передбачених законом відповідно до яких відповідач може бути звільнений від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, яка перебуває на утриманні матері.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просили залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, зокрема зазначив, що дитина постійно проживає з батьками позивачки, а право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 20.07.2003 року по 27.10.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.3, 5-6).

Від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами у справі, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Сторони проживають окремо. Дитина - ОСОБА_5 проживає тимчасово із бабусею та дідусем (батьками ОСОБА_10) в с. Софіївка, Софіївського району, Дніпропетровської області, там же ходить до школи. Даний факт позивачкою не заперечувався.

Відповідач регулярно не надає матеріальної допомоги на утримання дитиниу достатньому розмірі для дитини відповідного віку, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Так, частина 2 статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року №16 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не є особою, яка має право звернутися до суду із позовом про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки.

Так, дійсно малолітня дочка позивача та відповідача ОСОБА_5 проживає з бабусею та дідусем (батьками позивача). Однак ця обставина не позбавляє права мати дитини на отримання від батька на її користь аліментів, оскільки позивач та її батьки перебувають у приязних стосунках, спільно виховують ОСОБА_5, несуть витрати по її утриманню. Разом з тим, участі у таких витратах відповідач не несе. Як пояснила суду позивач, тимчасове проживання дочки з її батькамизумовлене певними життєвими обставинами,але вона постійно у вихідні дні приїздить до дитини, саме вона її утримує.

Так, місце проживання дитини у судовому порядку не визначалося, а було вирішено між батькамидобровільно. Встановлено, що батько дитини періодично намагався надавати незначну матеріальну допомогу дитині, надсилав грошові кошти, але як пояснила суду позивач, зазначені грошові кошти вона та її батьки не отримували и вони повертались до відповідача. Зазначену обставину відповідач не оспорював. Таким чином, дочка сторін по справі повністю перебуває на утриманні матері та її батьків, будь-яких вимог батьки позивачки до відповідача не заявляють з цього приводу. Таким чином, батько дитини не бере будь-якої участі в утриманні дочки.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення зазначив, що відповідач та його представник у судовому засіданні визнали позов частково, однак заперечили проти пред'явленого позивачем розміру аліментів, зазначивши, що відповідач не отримує регулярні доходи від підприємницької діяльності, має значні проблеми із здоров'ям, потребує тривало лікування, у зв'язку із чим у разі задоволення позову просили визначити аліменти у фіксованій грошовій сумі. При цьому вказавши, що ОСОБА_3 неодноразово перераховував шляхом поштового переказу на адресу позивача та її матері кошти на утримання дитини, однак останні відмовлялися їх отримувати.

З урахуванням наведеного, враховуючи часткове визнання відповідачем в суді першої інстанції позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав врахувати зазначену обставину при ухваленні рішення. ОСОБА_1 має право на отримання від ОСОБА_3 аліментів на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надсилання ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 та її батьків аліментів у розмірі, який на думку батька дитини є достатнім, лише підтверджує, що він визнає обов'язок по утриманню дитини. Відмова позивача та її батьків від отримання цих коштів не позбавляє позивача права на отримання аліментів у визначеному законом порядку та розмірі на підставі судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до змісту вказаної норми визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі можливе за заявою платника або одержувача лише у тому випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач на даний час отримує мінливі доходи від підприємницької діяльності, що також визнала позивач та її представник в судовому засіданні апеляційної інстанції. Зазначені обставини дають підстави вважати, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, що є підставою для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України). Позивач та її представник послались на те, що вони згодні з тим, щоб відповідач сплачував аліменти у твердій грошовій сумі.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України слід врахувати матеріальне становище платника аліментів, який є працездатною особою і має можливість матеріально забезпечувати дитину. Колегія суддів враховує стан здоров'я відповідача, сплату ним аліментів на утримання своєї матері, наявність у нього зобов'язань за кредитним договором, вік дитини та її право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також принцип рівності участі батьків в утриманні неповнолітньої дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду (29 травня 2014 року) і до досягнення дитиною повноліття, або до зміни матеріального стану сторін.

Заперечуючи в суді апеляційної інстанції проти стягнення та розміру аліментів ОСОБА_3 не надав суду доказів, у розумінні ст. 59 ЦПК України, на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на дитину. Як встановлено судом, відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності. Інформації щодо розміру доходів від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік відповідач суду не надав.

Колегія суддів зауважує, що враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У залежності від зміни майнового стану відповідача, сторони по справі в судовому порядку можуть вирішувати питання про зміну розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_5.

Отже, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 60, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи і безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим вважати не можна, а відтак таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 243, 60 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 267,96 грн., а всього з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 511,56 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду (29 травня 2014 року) та до досягнення дитиною повноліття, або до зміни матеріального стану сторін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 511 (п'ятсот одинадцять) грн. 56 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ потягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: