АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року позивач звернувся із зазначеним позовом, уточнивши який зазначив, що 27 січня 2012 року о 14 год. 30 хв. в с. Липовий Скиток, Васильківського району, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Тойота» р.н. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд на зустрічну смугу, що призвело до лобового зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «Шевроле», р.н. НОМЕР_2, останній фактично знищено.

21 січня 2015 року позивач звернувся до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування, проте відповіді не отримав.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на свою користь із ОСОБА_1 241 349.60 грн. - завданої матеріальної шкоди, 2900 грн. витрат на проведення експертної оцінки, 2442.50 грн. судового збору та із ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» 4701.87 грн. шкоди завданої здоров'ю позивача, 47.02 грн. судового збору. (т.1 а.с.1-4, 23-26, 117-118, 191-192)

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував з посиланням на те, що розрахунок завданої шкоди є завищеним, а цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА», тому остання має відшкодувати завдану позивачеві шкоду. (т.1 а.с.88-91, 107-110, 202-204)

Відповідач ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» позовні вимоги визнав частково на суму 4578.62 грн., в іншій частині вимог просив відмовити. (т.1 а.с.214-215, 223-224 т. 2 а.с.16-17)

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП в розмірі 241349,60 грн., витрати пов'язані з проведенням експертної оцінки в розмірі 2900,00 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 2442,50 грн., а також стягнуто з ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на користь ОСОБА_2 витрати по лікуванню в розмірі 4701,87 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 47,02 грн.(т.2 а.с.24, 26-31)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення змінити і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 39 939.36 грн. матеріальної шкоди, в решті вимог - відмовити. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову і дійшов помилкового висновку про його задоволення. (т.2 а.с.33-36)

Апеляційні скарги від ОСОБА_2 та ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на рішення районного суду не надходили.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (т.2 а.с.47-55)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 27 січня 2012 року о 14 год. 30 хв. в с. Липовий Скиток, Васильківського району, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода, з участю належного Позивачу автомобіля «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_2 та автомобіля «Тоyota Land Cruiser 200» р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 (т.1 а.с.5-8)

Винність ОСОБА_1 в тому, що він 27 січня 2012 року о 14 год. 30 хв. в с. Липовий Скиток, Васильківського району, Київської області керуючи автомобілем «Тоyota»р.н. НОМЕР_1, в порушення п.п. 12.1 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, допустив виїзд автомобіля на зустрічну смугу, що призвело до зіткнення з автомобілем «Chevrolet Lacetti»,р.н. НОМЕР_2, підтверджується матеріалами справи, постановою Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2012 року та сторонами не оспорюється. (т.1 а.с.7-12)

Відповідно до укладеного між ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» та ОСОБА_1 договору, полісу обов'язкового страхування № АВ/2174461, автомобіль «Тоyota Land Cruiser 200» р.н. НОМЕР_1 на час настання страхового випадку був забезпеченим транспортним засобом за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначений в розмірі 50 000,00 грн. та 100 000 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров'ю ( нуль франшиза). (т.1 а.с.144)

21 січня 2015 року позивач звернувся до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування шкоди, проте відповіді не отримав. (т.1 а.с.15)

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження внаслідок яких амбулаторно лікувався, витратив на лікування 4701.87 грн., що підтверджується квитанціями. (т.1 а.с.55-69 т.2 а.с.3-11)

Належний позивачу автомобіль зазнав значних пошкоджень та до часу розгляду справи судом не відремонтований.

За висновком судового експерта Київського НДІСЕ МЮ України від 11 липня 2016 року № 21286/15-54, розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «ChevroletLacetti», р.н. НОМЕР_2, на час проведення експертизи склав 241 349.60 грн. При цьому експертом зроблений висновок, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_2, дорівнює ринковій вартості вказаного транспортного засобу. (т.1 а.с.173-187)

Витрати позивача на проведення експертного дослідження завданої автомобілю шкоди в розмірі 2900 грн. підтверджується доказами по справі. (т.1 а.с.27-52, 119-141)

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апелянта про часткову відповідальність з покладення такої на страхову компанію в межах ліміту відповідальності за завдану матеріальну шкоду, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі 6-2808цс15 та від 14 вересня 2016 року у справі N 6-725цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Позивач ОСОБА_2 заявив вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі саме до відповідача ОСОБА_1, в судовому засіданні наполягав на відповідальності останнього з посиланням на вищевказану правову позицію Верховного Суду України і не заявляв таких вимог до страхової компанії.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для скасування судового рішення, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/2048/2017

Унікальний номер 754/1108/15-ц

Головуючий у першій інстанції - ШевчукО.П.

Доповідач Левенець Б.Б.