АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/185/17 Справа № 183/7853/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Дніпро

09 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Григор'євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи: Міністерство Оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов'язання вчинення дій

за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, за участю третіх осіб: Міністерства Оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов'язання вчинення дій. Остаточно вточнивши возовні вимоги, просила суд визнати незаконними відповідь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 5302 від 25 грудня 2015 року та відповідь № 592 від 19 лютого 2016 року, визнати право позивача на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити заходів щодо приватизації квартири, яка використовується позивачем на умовах найму на території відкритого військового містечка за адресою: АДРЕСА_1 згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона на підставі ордеру № 154 від 26 березня 1984 року проживає та зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Звернувшись до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська з заявою про передачу їй квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», отримала від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації лист № 3781 від 11 грудня 2014 року про відмову в приватизації квартири (а.с. а.с.2-3, 52).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, за участю третіх осіб: Міністерства Оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію та зобов'язання вчинення дій - задоволені частково.

Визнано незаконними рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 5302 від 25 грудня 2015 року, бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 від 16 лютого 2016 року.

Визнано право на приватизацію ОСОБА_2 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується ОСОБА_2 на умовах найму на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року.

В решті позову - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.62-67).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 62-68).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт фактично оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуємій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Судом 1 інстанції встановлено, що згідно з ордером № 154 від 26 березня 1984 року, виданого Квартирно-експлуатаційною частиною району, ОСОБА_4 та членам його сім`ї: дружина - ОСОБА_2, син - ОСОБА_5 надано право на вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки БУ № 1 Гвардійської КЕЧ району № 193 від 08 грудня 2014 року, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та вказана, як головний квартиронаймач. Інших осіб, що проживають в приміщенні не зареєстровано.

Вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська.

08 грудня 2014 року позивач звернулася до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська із заявою про передачу їй квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Листом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 3781 від 11 грудня 2014 року позивача повідомлено про відсутність повноважень Начальника КЕВ м. Дніпропетровська щодо оформлення передачі кватири у приватну власність. Підставою відмови в приватизації спірного житла в листі зазначено те, що військове містечко, в якому розташована квартира, включене до числа закритих, в зв'язку з чим, житлові приміщення не підлягають приватизації.

Згідно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, визнано протиправною дії відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 08 грудня 2014 року.

04 грудня 2015 року позивачем повторно подано заяву про приватизацію квартири. 25 грудня 2016 року відповідачем прийнято рішення № 5302 яким відмовлено в приватизації вищезазначеної квартири, через те, що військове містечко, в якій розташована квартира, включене до числа закритих, в зв'язку з чим, житлові приміщення які розташовані в ньому, не підлягають приватизації. Окрім того квартира, в якій мешкає позивач є військовим майном та не передано у власність територіальної громади. Більш того, позивачем не надано документів, передбачених п.18 Наказу № 396 від 16 грудня 2009 року в якості додатків до заяви.

16 лютого 2016 року позивачем подано відповідачу заяву із проханням передати квартиру в приватну власність шляхом приватизації. До заяви подано довідку про склад сім`ї, документ про невикористання житлових чеків, довідка про склад зареєстрованих осіб, копію паспорту, копію ордеру на право зайняття житлового приміщення.

Листом відповідача від 19 лютого 2016 року позивача повідомлено про відсутність підстав для повторного розгляду заяви.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що займане позивачем приміщення: квартира АДРЕСА_1 підлягає приватизації відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», як жиле приміщення, яке згідно Наказу Міністра оборони України від 15.09.2011 року №569 «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» підлягало передачі у комунальну власність територіальної громади смт. Гвардійське, та що позивач є особою, яка має право на приватизацію зазначеної квартири.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду 1 інстанції, які відповідають обставинам справи та зроблені без порушень нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XXII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2482-ХХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Як встановлено статтею 2 Закону № 2482-ХХІІ до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону № 2482-ХХІІ органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03 січня 1993 року № 1 «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» передбачено, що обов'язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).

З урахуванням зазначених вимог законодавства, право особи на передачу у приватну власність житла органами приватизації може бути обмежено тільки на підставах, встановлених законом.

Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначає правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, будинки, споруди.

Відповідно до п.4 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1282 від 29 серпня 2002 року, передача житлового фонду, інших об'єктів соціальної та інженерної інфраструктури, що перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі майнових комплексів, проводиться за рішенням Міністерства оборони України.

Згідно з положенням, затвердженим Наказом Міністра оборони України №215 від 21 квітня 2011 року та Наказом Міністра Оборони України № 448 від 03 липня 2013 року визначення «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені.

03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України ОСОБА_6 затверджений останній чинний (він базується на Наказі Міністра оборони СРСР № 75 від 22 лютого 1977 року) «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд», селища міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку.

На підтвердження того, що смт. Гвардійське не наданий статус закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15 вересня 2011 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» з затвердженими переліками військового майна.

Згідно Наказу Міністра оборони України № 569 «Про безоплатну передачу військового майна у приватну власність до територіальних громад», безоплатно передається у комунальну власність територіальним громадам смт. Черкаське і смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, зазначений Наказ є обов'язковим для виконання КЕВ м. Дніпропетровська та Черкаською і Гвардійською селищними радами.

В судовому засіданні встановлено, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі БУ №1 Гвардійської КЕЧ району, яке є структурним підрозділом КЕВ м. Дніпропетровська.

Встановивши, що займана позивачем квартира АДРЕСА_1 підлягає приватизації відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», як жиле приміщення згідно Наказу Міністра оборони України від 15 вересня 2011 року №569 «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині визнання незаконним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська № 5302 від 25 грудня 2015 року, його бездіяльність щодо не розгляду заяви позивачки від 16.02.2016 року, визнання за позивачем права на приватизацію квартири, у якій вона проживає та зобов'язання відповідача вжити заходів щодо приватизації квартири.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі, на те, що вони не є суб'єктом владних повноважень, оскільки на них покладено лише суто механічну функцію по підготовці документів на приватизацію, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, до обов'язків квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська відносилася не тільки підготовка документів на приватизацію, але і видача свідоцтв про право власності на нерухоме майно згідно з розпорядженням начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України.

Доводи апеляційної скарги про те, що військове містечко № 4 смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, на території якого знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 має статус «закритого військового містечка», з посиланням при цьому на лист заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України Ю.А. Думанського №14492/С від 19 серпня 2013 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, зміст вказаного листа протирічить чинному Наказу Міністра оборони України від 15 вересня 2011 року № 569 «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» та Положенню про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України №215 від 21 квітня 2011 року і Наказом Міністра оборони України №448 від 08 липня 2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 вересня 2013 року за № 1590/24122, які не містять такого статусу військового містечка, як «закрите військове містечко».

Крім того, доказів в розумінні ст. ст.57, 58 ЦПК України, які б свідчили про те, що будинок, в якому розташована спірна квартира, не є об'єктом приватизації та що позивачка не є особою, яка має право на приватизацію, відповідачем в порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України не надано, як суду 1 інстанції так і апеляційному суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач по справі є неналежним є безпідставними, оскільки, пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03 січня 1993 року № 1 «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» передбачено, що обов'язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 від 16 лютого 2016 року не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правовідносини між сторонами, зокрема й бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивачки від 16 лютого 2016 року, виникли в зв'язку з приватизацією житла, тобто з житлових правовідносин, а отже підлягають розгляду судом в порядку цивільного судочинства.

Також колегія суддів критично ставить до посилань апелянта щодо відсутності необхідних документів для вирішення питання щодо приватизації квартири, оскільки матеріали справи містять, зокрема, надані позивачкою копії технічного паспорту на квартиру(а.с. 110-111), ордеру (а.с.5), паспорту та інн (а.с. 4), довідки про склад сім'ї (а.с. 19) та довідки щодо невикористання житлового чеку (а.с. 28).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржує мій частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року в оскаржуємій частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: