Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/5343/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/778/590/17 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міноборони України, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що він проходив службу в демократичній республіці Афганістан в період з 14.11.1987 року по 12.08.1988 року.

При виконання службових обов'язків він отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох верхніх та нижніх кінцівок.

Через отриману черепно-мозкову травму у нього постійно виникають болі розпираючого характеру, що супроводжуються тиском на очі, запаморочення несистемного характеру у вигляді хиткості при ходьбі, бувають епізоди короткочасної втрати свідомості.

В результаті отриманих травм кінцівок хода повністю не відновилась, навіть після лікування.

В зв'язку з отриманою травмою під час проходження військової служби, він зазнав моральної шкоди, яка полягає в тому, що були порушені нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього порушився сон.

Моральну шкоду він оцінює в 100 000 грн.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено , що ОСОБА_4, проходив службу у Демократичній республіці Афганістан з 14 листопада 1987 року по 12 серпня 1988 року.

При виконанні службових обов'язків в зоні Демократичній республіці Афганістан отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох верхніх та обох нижніх кінцівок (контузія головного мозку в 1988 році) наслідком яких є рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, які в подальшому призвели до розвитку «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді після травматичної та дисциркулярної енцефалопатії II ст., прогресуючого кризового перебігу з вираженим церебростенчічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лівого- гіпертензивні, вертебро- бацилярні), мне стичним зниженням, емоційно- вольовою нестійкістю. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо- гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло- атактичним синдромом. Центральної вестибулярної дисфункції ІІ-Ш ст., стійко вираженим цефалічним синдромом. Артеріальної гіпертензії II ст., ступінь 2, ризик 3. ІХС. Атеросклеротичного кардіосклерозу.» В мене постійно виникають часті розпираючого характеру дифузні інтенсивні головні болі, що супроводжуються почуттям тиску на очні яблука, періодично нудотою, блювотою, приносить полегшення, запаморочення несистемного характеру у вигляді хиткості при ходьбі, шум у голові, епізоди короткочасної втрати відомості (тривалістю кілька секунд, без судом), що виникають при знаходженні в жаркому приміщенні, підвищену стомлюваність, зниження пам'яті на поточні події, періодичне підвищення цифр АТ. Прострілюю чого характеру болю в ПКОП, ірадуючий в обидві нижні кінцівки, посилюються при фіз. навантаженні, обмеження ОАД в ПОП. Проходив неодноразові стаціонарні лікування. Після проведених лікувань хода в повному обсязі не відновилась, самостійно пересуватись не може. Внаслідок цієї травми він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні, „„медичні „огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Позивачу встановлено ІІІ група інвалідності.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Зі справи вбачається, що від травми, отриманої під час проходження військової служби, у позивача розвинулися хвороби, та починаючи з 2013 року стан його здоров'я погіршився.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Також ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку що у врахуванням конкретних обставин справи, групу інвалідності, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, і, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості моральна шкода завдана позивачу складає 30000 грн.

Посилання апеляційної скарги на те, що висновок спеціаліста №656/Ж зроблений зі слів позивача, отже доказів на підтвердження отримання травми під час проходження військової служби не має являються необґрунтованими, оскільки відповідно до п.1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 р. №1317 метою проведення медико-соціальної експертизи є, в тому числі, виявлення причини настання інвалідності. Центральною військово-лікарською комісією, як компетентним органом, наданий висновок, що поранення та захворювання позивача пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.9-15 ).

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року у цій справі без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: