Справа № 136/1350/16-ц Провадження № 22-ц/772/377/2017Головуючий в суді першої інстанції Стадник С. І.
Категорія 47Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Медвецького С.К., Шемети Т.М.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23.12.2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в Липовецький районний суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що він є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,18 га поле НОМЕР_1, що розташована за межами населеного пункту смт. Турбів згідно рішення 6 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 21.11.1995 року.

Рішенням 12 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 14.08.1997 року було передано в постійне користування позивачу земельну ділянку поле НОМЕР_1 за межами населеного пункту.

Рішенням 12 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 14.08.1997 року «Про приватизацію земельних ділянок», а саме його п.ІІ було вирішено видати державний акт на право постійного користування землею громадянам, в тому числі і ОСОБА_2 - 0,20 га поле НОМЕР_1.

Відповідно до рішення 7 сесії 23 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 15.06.1999 року «Про припинення права постійного користування землею» вирішено припинити право постійного користування позивачу на земельну ділянку площею 0,02 га.

Тому, відповідно до витягів із землекадастрових книг, наданих на запит Турбівською селищною радою, за ОСОБА_2 рахується земельна ділянка площею 0,18 га відповідно до рішення від 21.06.1995 року.

У зв'язку з необхідністю оформлення свого права на земельну ділянку площею 0,18 га, відповідно до рішення від 21.11.1995 року за межами населеного пункту смт. Турбів, позивач звернувся до Турбівської селищної ради та дізнався, що належна йому земельна ділянка була передана іншій особі - ОСОБА_3

Пізніше було з'ясовано, що 25.09.2012 року було складено акт обстеження про те, що земельна ділянка на полі НОМЕР_1 за садком, тривалий час не використовується за цільовим призначенням, тому було вирішено надати дозвіл на складання проекту її відведення ОСОБА_3

І, 27.09.2012 року ОСОБА_3 рішенням 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50гектарів, місцезнаходження якої - поле НОМЕР_1 (за садком).

Частина зазначеної земельної ділянки на полі НОМЕР_1 площею 0,18 га перебуває в постійному користуванні позивача і погодження щодо її вилучення ОСОБА_3 він не надавав.

За таких обставин позивач вважає, що рішення Турбівської селищної ради прийняте всупереч вимог статей 116, 141 ЗК України, ще він вказав на відсутність в Турбівської селищної ради повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки органи місцевого самоврядування розпоряджаються землями в межах населеного пункту, а землями за межами населених пунктів, розпоряджатися у 2012 році мала право райдержадміністрація.

У зв'язку з цим позивач, просив суд визнати недійсним та скасувати рішення 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради від 27.09.2012 року «Про погодження надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту» в частині погодження надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту, ОСОБА_3 щодо земельної ділянки, площею 0,18 га поле НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23.12.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права, а також за неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи та оскільки, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23.12.2016 року і ухвалити нове, яким задовольнити його позов повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення, зазначені вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що Рішенням 6 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 21.11.1995 року дійсно ОСОБА_2 виділялася земельна ділянка для ведення підсобного господарства але не 0,18 га, а лише 0,10 га і не на полі НОМЕР_1, а за садком, де цей садок - не вказано ( а/с 95). Тому дане Рішення не є належним доказом щодо предмета доказування, з огляду на ч.1 ст. 58 ЦПК України.

Щодо Рішення від 21.06.1995 року, на яке позивач теж посилається у позовній заяві (а/с1), то воно не визначене суб'єктом, який його ухвалював та відсутнє у матеріалах справи. Отже, твердження позивача у позовній заяві, що за ним рахується земельна ділянка площею 0,18га відповідно до рішення від 21.06.1995 року, є голослівним і таким, що не грунтується на належних та допустимих доказах.

Разом з тим, Рішенням Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 14 серпня 1997 року, ОСОБА_2 було виділено у постійне користування земельну ділянку площею 0,20 га на полі НОМЕР_1 і цим же Рішенням за розглядом питання про приватизацію земельних ділянок, було вирішено видати, зокрема, ОСОБА_2 державний акт на право постійного користування землею площею 0,20 га , поле НОМЕР_1 (а/с 43, 44). Потім Рішенням 7 сесії 23 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 15.06.1999 року було припинене право постійного користування ОСОБА_2 земельною ділянкою у розмірі 0,02 га (а/с 45, 46). Цим же рішенням на спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_2 - позивача у даній справі, було зобов'язано внести зміни до земельно-облікових документів. І, як видно з копії земельно кадастрової книги №1 Турбівської селищної ради за ОСОБА_2 обліковано земельну ділянку саме площею 0,18 га, тобто зміни до земельно-облікових документів були внесені (а/с 49-51). Державний акт на право постійного користування землею - не виданий.

І ст. 3 ЦПК України і ст. 15 ЦК України вказують на те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, позивачу слід довести не тільки його право користування земельною ділянкою але і обставини порушення цього користування, його невизнання або оспорювання.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України у справі №5-рп/2005 від 22.09.2005 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення:

-пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

-пункту 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року №563-ХІІ з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Отже, у ОСОБА_2 є право постійного користування, раніше наданою йому земельною ділянкою. У матеріалах справи відсутні докази зворотнього.

Що ж до цих обставин про порушення, невизнання або оспорювання цього права, то на думку колегії суддів, вони не доведені з огляду на наступне.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення меж вказаної земельної ділянки в натурі, як цього вимагала ст. 22 ЗК України 1991 року. Представник позивача, адвокат Путілін Є.В. в судовому засіданні вказав, що такі докази у сторони відсутні.

В акті обстеження земельної ділянки від 23 листопада 2016 року вказано, що комісія з питань соціально-економічного розвитку та благоустрою Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області провела обстеження поля НОМЕР_1 (за садком) для визначення місця розташування земельної ділянки громадянина ОСОБА_2 В результаті обстеження, комісія не встановила місця розташування земельної ділянки ОСОБА_2 так, як відсутні планово-картографічні матеріали та технічна документація із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки.

Крім того, комісією було встановлено, що на полі НОМЕР_1 є земельні ділянки, на які можливо виготовити технічну документацію із землеустрою.

Ще у даному акті зазначено, що комісією було запропоновано ОСОБА_2 замовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для подальшого використання, було визначено місце розташування земельної ділянки, проте ОСОБА_2 відмовився від вказаного місця розташування та її використання.( а/с 73).

У викопіюванні з існуючого плану використання земель Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області на а/с 85 теж відсутня земельна ділянка, яка виділялася ОСОБА_2 у постійне користування площею 0,18га.

Отже, ОСОБА_2 не знає де на полі НОМЕР_1 знаходиться його земельна ділянка площею 0,18 га., тому твердження позивача, що саме на належну йому на праві постійного користування земельну ділянку, надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки рішенням 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради від 27.09.2012 року, є голослівними, безпідставними, такими, що не грунтуються на належних та допустимих доказах. Тим більше, що в уже зазначеному Акті від 23.11.2016 року вказано, що на полі НОМЕР_1 є земельні ділянки, на які можливо виготовити технічну документацію із землеустрою, тобто, поле має значно більшу площу ніж 0,18га. і на ньому мають ділянки інші користувачі.

Як видно з витягу з рішення 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 27 вересня 2012 року, даним рішенням дійсно було погоджено надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту (за садком)(а/с54, зворот). З відповіді Турбівської селищної ради старшому державному інспектору сільського господарства у Вінницькій області за №02-15 від 01.07.2016 року (а/с80, зворот), видно що планово-картографічні матеріали на земельну ділянку, щодо якої оскаржуваним рішенням надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою для відведення і передачі у власність, відсутні.

Враховуючи викладене, в оскаржуваному рішенні не вказане конкретне місце, де має бути така ділянка. А отже, не можна стверджувати, що вона має бути на місці земельної ділянки ОСОБА_2, як безпідставно стверджує начальник Державної Інспекції сільського господарства у Вінницькій області у відповіді на звернення ОСОБА_2 (а/с47-48).

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до правильного висновку про те, що рішення 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 27.09.2012 року в частині надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою, не порушує прав позивача щодо наданої йому у постійне користування земельної ділянки площею 0,18 га.

Акт обстеження земельної ділянки від 09.11.2016 року комісією Турбівської селищної ради, у якому вказано, що земельна ділянка ОСОБА_3 має інше місце розташування, не суперечить іншим наявним у справі доказам, які вказують на недоведеність накладення можливої земельною ділянкою ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2

Щодо повноважень Турбівської селищної ради на ухвалення оскаржуваного рішення, то оскільки позивач не довів, що це рішення порушує його права, свободи чи інтереси, то суд підставно не взяв до уваги цих обставин та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Посилання апелянта на відповідь Державної Інспекції сільського господарства у Вінницькій області при розгляді звернення ОСОБА_2 (а/с47-48), не спростовує рішення суду, оскільки, зроблені у цій відповіді висновки про те, що погодження дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою було зроблене фактично на земельну ділянку ОСОБА_2, спростовується зазначеними дослідженими доказами та встановленими, на підставі них, обставинами.

Інші доводи апелянт зводяться лише до переоцінки доказів на свою користь, тому не заслуговують на увагу.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду. Воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому в силу ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23.12.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя: В.С. Марчук