Провадження № 2/344/261/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, МВК, ТзОВ Укрінтехбуд, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, визнання незаконним і скасування рішення МВК, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення з квартири за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради їй на праві власності належить кв.№30 по вул. М.Підгірянки, 23 в м.Івано-Франківську. Згідно витягу про державну реєстрацію прав №36857803 від 20.12.2012, виданого ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1, номер запису 8954 в книзі 254. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 06.06.2013, слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС ОСОБА_6, ОСОБА_2 в четвертому кварталі 2006 року за усною домовленістю із ОСОБА_4 купив квартиру, після чого вони в присутності нотаріуса уклали договір купівлі-продажу. Оскільки, ОСОБА_4 власником квартири ніколи не був, то продати її відповідачу не міг. У відповідача відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, а тому його вселення є самовільним. На вимоги в добровільному порядку виселитись із спірної квартири відповідач не реагує, чим порушує право власноті позивачки на квартиру, що і стало підставою для звернення до суду із позовом.

02.09.2014 року ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності. Позовні вимоги мотивувала тим, що 07.02.2006 року між нею та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір про дольову участь у будівництві, згідно якого по завершенні будівництва ФОП ОСОБА_4 зобовязався виділити їй у власність трикімнатну квартиру №30 на четвертому поверсі в секції №5. За вказану квартиру вона оплатила 250 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №11 від 07.02.2006 року та свідчить про виконання зообовязань за договором. Однак, право власності на вказане нерухоме майно вона не зареєструвала у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не передав їй усіх необхідних для реєстрації документів. Після введення будинку в експлуатацію, у 2009 році вона разом із сім'єю вселилася в дану квартиру, провела в ній дороговартісний ремонт, закупила техніку і меблі, уклала договори з обслуговуючими організаціями житлово-комунальних послуг, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг. Про те, що право власності на її квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 їй стало відомо після позову про виселення. Вважає, що реєстрація права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 була здійснена з грубим порушенням вимог щодо вчинення такої реєстрації, оскільки, обєкт був зареєстрований або без технічного паспорта на квартиру, або технічний паспорт було виготовлено без фактичних обмірів обєкту, внаслідок чого не було зясовано, що вкартира трьохкімнатна, а не двохкімнатна.

19.09.2014 року ОСОБА_3 подала ще один позов до ОСОБА_1, МВК, ТзОВ Укрінтехбуд, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, визнання незаконним і скасування рішення МВК, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що 25.12.2004 року між забудовником ТОВ «Укрінтехбуд» та ПП ОСОБА_4 було укладено договір про дольову участь у будівництві № 4/5, за умовами якого він вніс 2 258 025 грн, а забудівник зобов'язався передати йому 14 об'єктів нерухомого майна, якими той мав право розпоряджатись на власний розсуд. Однією з квартир, в будівництво якої ОСОБА_4 вкладав свої інвестиції була квартира АДРЕСА_2, яку вона придбала за оплатним договором 07.02.2006 року. У 2009 році будинок було споруджено, підприємець передав їй ключі від придбаного житла, проте не надав акта приймання-передачі квартири, посилаючись на те, що будинок ще не введений в експлуатацію. У 2014 році їй стало відомо, що на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.12.2012 року про надання дозволу на оформлення права власності на спірну квартиру ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності від 18.12.2012 року на дану квартиру, в якому зазначено, що квартира є двокімнатною, однак, в дійсності вона трикімнатна. Тому свідоцтво та реєстрація права власності квартири за ОСОБА_1. І.С. є незаконними, оскільки, квартира нею не оглядалась, її технічна інвентаризація не проводилась. Вважає, що вказані рішення та свідоцтво оформлялись на підставі фіктивного договору про дольову (пайову) участь, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрінтехбуд», з метою вирішення конфліктної ситуації, яка склалась між учасниками спільної діяльності: підприємцем ОСОБА_4 та власником ТОВ «Укрінтехбуд» ? ОСОБА_5

Ухвалами Івано-Франківського міського суду від 22.12.2014 року вказані позовні заяви обєднано в одне провадження та залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_5 (а.с.83, 85 том 2).

Ухвалою суду від 06.04.2016 року до участі у первісному позові в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 (а.с.204 том 3).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_7 І-НМ №128056 виданого 02.01.2014 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, внаслідок чого після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини Лаврук (а.с.70 том 4).

В судовому засіданні представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Проти заявлених зустрічних позовних вимог заперечив, оскільки вважає їх необґрунтованими. Пояснив суду, що в документах, які додані як докази до зустрічного позову містяться суперечності, які спростовують зазначені в позовній заяві обставини, зокрема, у договорі про дольову участь у будівництві та квитанції не збігаються їх номери та суми. ФОП ОСОБА_4 ніколи не був власником спірної квартирию, а отже не мав права її відчужувати ОСОБА_3 Вказав, що право ОСОБА_3 на спірну квартиру є похідним від права ОСОБА_4, яке у останнього відсутнє. Крім цього, повідомив, що договір про уступку права вимоги не може бути визнаний недійсним, оскільки, ОСОБА_1 оформила право власності на спірну квартиру та отримала відповідне свідоцтво, тобто вчинила дії на виконання вказаного договору.

Представник ОСОБА_2 проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1 заперечив, оскільки, проживає у спірній квартирі з дозволу своєї матері ОСОБА_3, яка придбала квартиру у ФОП ОСОБА_4, а отже він користується нею правомірно. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовних заявах від вересня 2014 року підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовних заявах та письмовому виступі. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, а позовні вимоги ОСОБА_3 задоволити в повному обсязі.

Представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не зявився, 21.03.2016 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за наявними матеріалами справи (а.с.179 том 3).

Представник ТОВ «Укрінтехбуд» арбітражний керуючий ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, 09.02.2016 року подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати без його участі, оскільки, у нього відсутні будь-які дані та документи щодо предмету спору (а.с.121 том 3).

ОСОБА_4 у судове засідання не з»явився, 06.04.2016 року подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.192 том 3).

Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав наведених у письмовому запереченні (а.с.41-45 том 4).

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом втсановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.4 цієї ж статті право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернувся до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, членів своєї сім'ї.

Із матеріалів справи вбачається, що 25.12.2004 року між ТОВ «Укрінтехбуд» та ПП ОСОБА_4 було укладено договір № 4/5 про дольову участь у будівництві, згідно з яким ТОВ «Укрінтехбуд» прийняло його у дольову участь будівництва квартир № № 17-22, 25-32 в 4 та 5 секціях будинку за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. М.Підгірянки, 23. Загальна площа обєкта, що будується становить: 1 273,52 кв.м. Вартість об'єкта становить 2 258 025 грн. (а.с.8, 9 том 2).

Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Укрінтехбуд» зобов'язалось здійснити будівництво будинку по вул. М.Підгірянки в м.Івано-Франківську, прийняти у дольову участь будівництва квартир №№ 17-22, 25-32 ПП ОСОБА_4 та після будівництва передати їх за актом приймання-передачі у власність ПП ОСОБА_4, а ПП ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання зі своєчасної сплати вартості будівництва у розмірі 2 258 025 грн.

07.02.2006 року між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір №1 про дольову участь у будівництві, згідно з яким після завершення будівництва ПП ОСОБА_4 зобов'язався виділити їй у власність трикімнатну квартиру на четвертому поверсі в 5 секції №30, орієнтованою площею 85 кв.м. з виконаними в ній згідно Додатку роботами (а.с.10 том 2).

На виконання умов договору ОСОБА_3 внесла 250 000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 07.02.2006 року № 11 (а.с.11).

Проте, суд звертає увагу на те, що згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 07.02.2006 року № 11 підставою для оплати ОСОБА_3 250 000,00 грн. є договір №11, тоді як між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір №1 (а.с.10 том 2).

Крім цього, згідно копії листа директора ТзОВ Укрінтехбуд адресованого заспутнику начальника ДПІ в м.Івано-Франківьку Р.Бойчуку від 25.04.2012 року №25/04-01, у відповідності до Договору №4/5 на дольову участь у будівництві від 25.12.2004 року, укладеного між ТзОВ Укрінтехбуд і приватним підприємцем ОСОБА_4, за останнім , згідно п.2.1 вищевказаного договору числяться квартири у 4-й та 5-й секціях житлового будинку по вул. М.Підгірянки у м.Івано-Франківську (всього 14 квартир), а саме: квартири №№17, 18, 19, 20, 21, 22, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32. На квартири №№ 17, 21, 26, 28, 31, 32 були видані Акти приймання-передавання на загальну площу 599,7 кв.м., як на такі, що оплачені в повному обсязі. Враховуючи те, що керівництву Товариства не надано будь-яких підтверджуючих документів про внесення на розрахунковий рахунок ТзОВ Укрінтехбуд (частково або повністю) необхідної суми коштів, як оплату за квартири №№ 18, 19, 20, 22, 25, 27, 30, акти приймання-передачі згідно договору №4/5 від 25.12.2004 року на дольову участь у будівництві, укладеного між ТзОВ Укрінтехбуд і приватним підприємцем ОСОБА_4 на вищевказані квартири не видано (а.с.188 том 2).

Вказані обставини також підтверджуються копією Реєстру квартир підприємця ОСОБА_4 у житловому будинку за адресою: вул.М.Підгірянки, 23 в м.Івано-Франківську (станом на 08.05.2012 року) (а.с.189 том 2).

Згідно з сертифікатом відповідності від 18.03.2011 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом об'єкта багатоквартирного житлового будинку з мансардою і вбудованими офісами та автостоянками по вул. М.Підгірянки, 23 в м.Івано-Франківську відповідно проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації (а.с.19 том 2).

Відповідно до п.п.4.1.-4.4 договору №4/5 на дольову участь у будівництві від 25.12.2004 року, укладеного між ТзОВ Укрінтехбуд і приватним підприємцем ОСОБА_4, приймання-передача обєкта, що будується, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін. Обєкт, що будується повинен бути переданий стороною-1 та прийнятий стороною-2 протягом 30 днів з моменту здачі будинку в експлуатацію. При передачі обєкта, що будується, складається акт передачі-приймання, який підписується членами двосторонньої комісії. Обєкт, що будується, вважається переданим з моменту підписання сторонами акту передачі-приймання (а.с.8 том 2 зворот).

З вищенаведних матеріалів справи вбачається, що на протязі майже одного року і двох місяців з часу введення обєкта багатоквартирного житлового будинку з мансардою і вбудованими офісами та автостоянками по вул. М.Підгірянки, 23 в м.Івано-Франківську в експлуатацію, квартира №30 на четвертому поверсі у пятій секції ПП ОСОБА_4 по Акту передачі-приймання передана так і не була.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи на квартиру №30 на імя ОСОБА_4 Право ОСОБА_3 на спірну квартиру є похідним від права, яке мав би набути ОСОБА_4 на підставі договору №4/5 на дольову участь у будівництві від 25.12.2004 року, однак так і не набув, а отже, не мав права нею розпоряджатись.

Щодо квитанцій про оплату комунальних послуг(за електроенергію та інтернет послуги)ОСОБА_3, то вони не є належними доказами, який би засвідчував правомірність володіння спірною квартирою.

Таким чином, підстав для визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 суд не вбачає.

Відповідно до угоди № 2 про уступку права вимоги від 27.04.2012 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 в повному обсязі всі права вимоги грошового зобов'язання в розмірі 280 616 грн перед ТОВ «Укрінтехбуд» (а.с.53 том 2).

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 посилалась на те, що у ТОВ «Укрінтехбуд» відсутні будь-які боргові зобовязання перед ОСОБА_5, однак, відповідно до копії довідки №18 від 28.09.2013 року борг ТОВ «Укрінтехбуд» перед ОСОБА_5 складає 776 058,19 грн. (а.с.76, 77 том 2).

Відповідно до копії Витягу з протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Укрінтехбуд» від 30 квітня 2012 року № 1 ОСОБА_1 в оплату боргу згідно з договором уступки вимоги №2 від 27.04.2012 року передано квартиру №30, загальною площею 83,6 кв.м. Вартістю 280 616,00 грн, за адресою м.Івано-Франківськ, вул. М.Підгірянки, 23 (а. с. 113 том 2).

08.05.2012 року між ТОВ «Укрінтехбуд» та ОСОБА_1 було оформлено акт приймання-передачі квартири згідно з рішенням загальних зборів, який засвідчує, що ОСОБА_1 оглянуто приміщення квартири № 30, дане приміщення знаходиться у стані, повністю придатному для використання, загальна площа квартири становить 83,6 кв. м. (а.с.140 том 2).

05.12.2012 року ОКП Івано-Франківське ОБТІ було виготовлено технічний паспорт на квартиру №30 в житловому будинку №23 по вул. М.Підгірянки в м.Івано-Франківську (а.с.69-72 том 2).

Згідно вказаного технічного паспорту ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована на 4 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 24,5 кв.м., загальною площею 83,6 кв.м.

ОСОБА_3 до матеріалів справи було долучено також копію технічного паспорту на квартиру №30 в житловому будинку №23 по вул. М.Підгірянки в м.Івано-Франківську виготовленого ФОП ОСОБА_10 станом на 26.08.2014 року, відповідно до якого квартира розташована на 4 поверсі 5 з мансардою поверхового будинку, складається з трьох кімнат житловою площею 46,8 кв.м., загальною площею 84,2 кв.м. (а.с.16, 17 том 2).

Проте, представником ОСОБА_5 було надано суду копію технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок №23 по вул. М.Підгірянки в м.Івано-Франківську, складений Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентеризації та реєстрації прав власності на нерухомість 15.10.2010 року, відповідно до якого квартира №30 є двохкімнатною, а не трикімнатною, як вказано у технічному паспорті ОСОБА_3 Схема квартири №30 є ідентичною, схемі, зазначеною в технічному поспорті ОСОБА_1 (а.с.102-169 том 4, а саме а.с. 129, 143).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.12.2012 року № 783 доручено Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації здійснити юридичне оформлення права власності, зокрема ОСОБА_1, та видати свідоцтво про право власності (а.с.136-139 том 2).

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить двокімнатна квартира загальною площею 83,6 кв. м, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. М.Підгірянки, 23 (а.с.12 том 2).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

На підстві зазначених матеріалів справи та наведених норм закону, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 набула право власності у спосіб, що передбачений законом.

ОСОБА_11 до виконавчого комітету були надані всі передбачені чинним законодавством України документи для реєстрації за нею права власності на майно. ОСОБА_3 не доведено незаконності прийнятого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення.

Щож до вимоги ОСОБА_3 про визнання правочину між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 фіктивним, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Нормами статей 234, 235 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як було встановлено в судовому засіданні на виконання оспорюваного правочину ОСОБА_9 було передано майно, а саме квартиру №30, згідно акту приймання-передачі квартири від 08.05.2012 року та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року, а отже, вказаний договір не є фіктивним.

За ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

За нормами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, на підставі доказів по справі, та того, що знаходження відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 у спірній квартирі порушує право ОСОБА_9 як власника майна, суд приходить до висновку, що їх слід виселити без надання іншого жилого приміщення з квартири АДРЕСА_3, належної позивачці, оскільки, відповідачі займають дану квартиру без відповідних на те правових підстав.

Згідно з нормою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги вищенаведене, надані учасниками процесу пояснення, дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності, вивчивши таким чином фактичні обставини справи. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_9 є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки, такі є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_9 115,00 грн. витрат по оплаті судового збору (а.с.1 том 1).

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 116, 155 ЖК України, ст.ст. 3, 16, 203, 204, 215, 234, 316, 321, 328, 331, 383, 391, 393 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення задоволити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 по 57 грн. 50 коп. витрат по оплаті судового збору з кожного.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_9, МВК, ТзОВ Укрінтехбуд, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, визнання незаконним і скасування рішення МВК, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на квартиру відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.