Справа №480/2235/15-ц 26.04.2017 26.04.2017
Справа № 480/2235/15-ц
Провадження №22-ц/784/701/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду-Бондаренко Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої : Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання -Андрієнко Л.Д.,

за участю : представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2016 року за позовом

Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК»

до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «АЛЬФА-БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач вказував, що 29 січня 2015 року між сторонами укладено кредитний договір № 500970646, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 38911 грн. 10 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99% річних з кінцевим терміном повернення 30 січня 2020 року.

Посилаючись на порушення боржником умов кредитного договору, ПАТ «АЛЬФА-БАНК» просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредиту, процентам за користування ним, комісії та штраф, що станом на 30 вересня 2015 року складає 46538 грн. 77 коп.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АЛЬФА-БАНК заборгованість за кредитним договором № 500970646 від 29 січня 2015 року у сумі 46538 грн. 77 коп., з яких: 37906 грн. 16 коп. заборгованість за кредитом; 2529 грн. 81 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4902 грн. 80 коп. заборгованість за комісією; 1200 грн. 00 коп. штраф, 1218 грн. 00 коп. судовий збір.

В апеляційній скарзі відповідачка вказує на порушення судом матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки.дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2015 року між ПАТ АЛЬФА-БАНК та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 500970646, з подальшими змінами та доповненнями (а.с.4).

Згідно з п. 1 цього кредитного договору розділу № 1 Базові умови кредитування сума кредиту становить 38911 грн. 10 коп. з оплатою за його користування 15,99 % річних з датою повернення 30 січня 2020 року. Кредит надається шляхом безготівкового перерахування для: - погашення заборгованості за попереднім кредитним договором № 500487016 від 26 травняґ 2014, на рахунок № 7016, що відкритий позичальнику у ПАТ АЛЬФА-БАНК.

Пунктом 2.6 кредитного договору встановлено порядок повернення кредитних коштів, відповідно до якого платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та є його невідємною частиною.

Відповідно до п. 2.8 Кредитного договору першого розділу, за управління кредитом, виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку, прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку, переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування, встановлено комісійну винагороду банку.

За умовами пункту 4 кредитного договору позичальник зобовязався у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. А у випадку, якщо прострочення платежу триває пять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. 00 коп. за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором, визначені сторонами у розділі № 2 цього договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 509 та ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, що є підставою виникнення зобовязання є договори та інші правочини.

Норми ст. 526 ЦК України, передбачають, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ст. 629 ЦК України якими встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами .

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами 1 та 2 статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

На виконання наведених вимог закону та положень кредитного договору ПАТ «АЛЬФА-БАНК» перерахував кредитні кошти в сумі 38911 грн. 10 коп. в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідачки ОСОБА_3 за попереднім кредитним договором від 26 травня 2014 року за № 500970646 на рахунок № 7016 (а.с.211).

В той же час боржник ОСОБА_3 вимоги закону та умови договору не виконала через порушення строків здійснення щомісячних платежів, та ї припиненням здійснення платежів, в звязку з чим, кредитором нарахована заборгованість за даним кредитним договором з урахуванням дострокового погашення всієї суми кредиту.

Листом від 13 жовтня 2015 року за вихідним № 87693-102 відповідачці направлено вимогу про дострокове погашення боргу, на яке відповіді не було отримано та боргові зобовязання не виконано (а.с. 13).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, який надав позивач, станом на 30 вересня 2015 року вона дорівнює 46538 грн. 77 коп., з яких: 37906 грн. 16 коп. заборгованість за кредитом; 2529 грн. 81 коп. заборгованість по процентам; 4902 грн. 80 коп. комісія; 1200 грн. штраф.

Враховуючи наведені обставини, районний суд вирішуючи спір, дійшов вірного висновку про те, що з вини відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з неї на користь кредитора позивача у справі.

Проте, визначаючи розмір заборгованості, суд не звернув належної уваги на суть положень частини пятої ст. 11, частини першої, другої, пятої, сьомої ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів», відповідно до яких до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважаються таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті І, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між крєдитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору тощо).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного поговору тощо).

Однак, районний суд не звернув уваги, що в кредитному договорі, укладеному між сторонами у даній справі, плата комісії встановлена за обслуговування кредиту, що не є додатковою послугою банку, а є дією банку, яка випливає з умов кредитного договору та здійснюється банком на власну користь, за що законодавством не передбачено встановлення додаткового платежу з зайомщика, що виключає можливість стягнення нарахованої банком заборгованості за комісією в сумі 4902 грн. 80 коп. відсутні.

Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 29 січня 2015 року по 30 травня 2015 року відповідачкою сплачено в рахунок погашення комісії 2941 грн. 68 коп. Враховуючи, що такі платежі не ґрунтуються на вимогах закону, вказана сума підлягає пропорційному зарахуванню як платіж по тілу кредиту та процентам відповідно в сумі 2471 грн. 31 коп. та 470 грн. 37 коп.

Таким чином, кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки становитиме: 35434 грн. 85 коп. (37906, 16-2471, 31) за кредитом; 2059 грн. 44 коп. (2529,81 470, 37) заборгованість по процентам; 1200 грн. штраф, а усього -38694 грн. 29 коп.

Виходячи з наведеного, оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів перерахування кредитних коштів в погашення заборгованості за попереднім договором від 26 травня 2014 року, підлягають відхиленню. Так, відповідно до умов кредитного договору від 29 січня 2015 року, викладених в п. 2.5, кредитні кошти в сумі 38911 грн. 10 коп. були спрямовані на рахунок за цим договором за № 0646, що відображено в виписці по особовому рахунку, після чого, на підставі меморіального ордеру № 1645293 від 30 січня 2015 року направлені на погашення заборгованості за попереднім кредитним договором від 26 травня 2014 року на рахунок за цим договором за № 7016, згідно із п. 2.4 кредитного договору із зазначенням призначення платежу, як перерахування коштів за кредитним договором № 500487016 від 26 травня 2014 року (а.с. 12, 167-183, 211).

Послідовність вказаних банківських операцій є логічною та відповідаючою умовам кредитного договору. Надана позивачем фотокопія платіжного доручення від 30 січня 2015 року за № 1645293 на суму 38911 грн. 10 коп. є частиною вказаних дій банку, а тому не викликає сумнівів з приводу її достовірності, в звязку з чим, не може бути виключена із складу доказів.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у вигляді витрат на сплату судового збору при подачі позову та за апеляційну скаргу, з урахуванням взаєморозрахунку а всього у розмірі 604 грн. 13 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства АЛЬФА-БАНК (01001, м. Київ вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р № 0004) заборгованість за кредитним договором № 500970646 від 29 січня 2015 року у сумі: 35434 грн. 85 коп. заборгованості за кредитом; 2059 грн. 44 коп. заборгованість по процентам; 1200 грн. штраф, а усього -38694 грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 604 грн. 13 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_4

ОСОБА_5