АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1377/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 642/1027/16ц ОСОБА_1
Категорія: житлові Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, діючих в інтересах малолітньої ОСОБА_9, треті особи: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Служба у справах дітей Холодногорського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, територіальна громада м.Харкова Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати ОСОБА_5 особою, що втратила право користування житловим приміщеням, а саме: квартирою № 8 у будинку № 35 по вулиці Революції 1905 року у м. Харкові.

В обгрунтування позову зазначила, що у вересні 2009 року ОСОБА_5 добровільно залишила житлове приміщення за місцем реєстрації за адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 рокуАДРЕСА_1. Починаючи з 24.04.2013 року з часу реєстрації позивача за вищевказаною адресою, відповідачка ОСОБА_5 жодного разу не з'явилася та не виявляла бажання користуватись вказаним житлом, у зв'язку з чим позивач вважає ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим прміщенням.

01 квітня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_10, у якому просила визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 8 в будинку № 35 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Виселити з квартири АДРЕСА_2 1905 року в м. Харкові ОСОБА_10.

У липні 2016 року ОСОБА_5 надала уточнену зустрічну позовну заяву, у якій просила визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 8 в будинку № 35 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Виселити з квартири АДРЕСА_2 1905 року в м. Харкові ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 з донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 без надання іншого приміщення.

В обгрунтування позову зазначила, що спірна житлова квартира була надана її чоловіку ОСОБА_14 на сім'ю 23 грудня 1997 року рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Харкова № 341 її ОСОБА_5 було визнано наймачем квартири АДРЕСА_2 1905 року в м. Харкові у зв'язку зі смертю основого наймача її чоловіка. У спірній квартирі вона проживала з 1978 року разом зі своєю сім'єю сином, донькою та матір'ю. Потім померла мати, донька вийшла заміж, і вона в подальшому проживала разом з сином, ОСОБА_15. В 2011 році син одружився на ОСОБА_2, яка на той час приїхала із м. Горлівки. У неї були діти ОСОБА_16, з якою вона поселилась до них у квартиру. Квартира маленька, вона з її дочкою спали на кухні на одному дивані, а її син і ОСОБА_2 в кімнаті. Пізніше - старша дочка ОСОБА_17 приїхала із м. Горлівки і стала навчатися в училищі і проживати разом з ними. Так як квартира дуже маленька їй ніде було навіть спати та вона заради сина залишалась ночувати на роботі, а потім іноді ночувала у доньки, але добровільно вона не полишала своєї квартири, їй створили такі умови проживання. В 2013 році в квітні місяці, так як ОСОБА_2 знялась з реєстрації в м. Горлівка син попросив її зареєструвати у квартирі де ОСОБА_5 є наймачем. Восени 2013 року її син і ОСОБА_2 купили в м. Люботин частину будинку за адресою: м. Люботин, вул. Дуншовська № 4/1, в якому зараз проживає її донька ОСОБА_16 зі своїм сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8. Сама ж ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі, а проживає з чоловіком за адресою: м. Харків, 2-й Лисогорський в'їзд, буд. № 5. Її донька ОСОБА_10, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, стали проживати в спірній квартирі без її на те згоди та продовжували створювати умови, щоб її вижити з житла. Таким чином, вона, маючи квартиру, змушена ночувати де інде -то у дочки, то у сестри. Вона постійно цікавиться своїм житлом, сплачувала комунальні платежі, давала сину гроші на оплату, але їй штучно створили умови неможливості користування житлом. Зазначила також, що 04 серпня 2015 року ОСОБА_2 розірвала шлюб з її сином, а 12 серпня 2015 року її син помер. Вона неодноразово просила ОСОБА_2, щоб вона знялась з донькою і внуком з реєстрації та її донька з чоловіком та донькою звільнили її квартиру, так як у них фактично є житло в м. Люботині, однак добровільно знятись з реєстрації та виселетись вони відмовляються, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутись до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Територіальна громада м. Харкова Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без розгляду за заявою представника позивача.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2016 року позов ОСОБА_5 - задоволено.

Визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 8 в будинку № 35 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові ОСОБА_2, ОСОБА_12 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6.

Виселено з квартири АДРЕСА_2 1905 року в м. Харкові ОСОБА_13, ОСОБА_8, з донькою ОСОБА_9, без надання іншого приміщення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2- ОСОБА_4 просить скасувати рішення районного суду, новим рішенням відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги представник ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не встановлено та не вивчено обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджено і оцінено надані докази, вважає, що судом була надана неправильна оцінка тому факту, що будинок, який був придбаний у м.Люботин, є спільною сумісною власністю подружжя з її померлим чоловіком. також вказала відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання на території України» апелянт та її донька ОСОБА_3 мають самостійно обирати собі місце проживання та перебування.

Вважала, що вказаним рішенням порушуються права подружжя ОСОБА_9, які з малолітньою дитиною, як родичі ОСОБА_3 мешкають у вказаному приміщенні.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Суд, за ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, ОСОБА_18 та її малолітній син втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не проживають в цій квартирі тривалий час з осені 2013року та мають у власності інше майно, а ОСОБА_8, ОСОБА_7 та їх малолітня донька, не є членами сімї ОСОБА_5, законних підстав для вселення у спірну квартиру у них не було, вселились в неї вони без згоди наймача.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 71,72 ЖК України особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права користування житловим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

Судом встановлено, що на підставі ордеру № 144 від 04.07.1995 року однокімнатна квартира № 8, житловою площею 15 кв.м, за адресою вул. Революції 1905 року, буд. 35 у м. Харкові була видана сім'ї ОСОБА_14 .

Зазначена квартира не приватизована та належить територіальній громаді м.Харкова.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_14, відповідно рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради м.Харкова № 341 від 23 грудня 1997 року його дружину ОСОБА_5 на підставі ст. 106 Житлового кодексу України визнано наймачем зазначеної квартири, сімя складалась з чотирьох чоловік : ОСОБА_5, син, дочка та мати.

Відповідно копії свідоцтва про смерть, виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис 12255, син позивачки ОСОБА_15 помер 12 серпня 2015 року.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої начальником дільниці № 62 КП «Жилкомсервіс» 15 березня 2016 року, встановлено, що квартирі АДРЕСА_3 року, буд. 35 у м. Харкові зареєстровані: позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, її невістка (дружина сина) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, дочка дружини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_12, з малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_13

Відповідно до ст..29 ЦК України, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_14 та її син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_15 були зареєстровані у спірному приміщенні за місцем проживання одного з батьків.

Факт не проживання ОСОБА_2 з донькою та онуком в зазначеній квартирі у звязку з вибуттям на інше місце проживання підтверджується матеріалами справи.

Так, відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Дуншовська, буд.4/Борівський в'їзд, буд. 1, яку вона придбала відповідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку 18 серпня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

З огляду на те, що ОСОБА_2 з донькою та онуком вибули на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку , що вони втратили право на користування вказаною квартирою.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечували того факту, що у спірній квартирі мешкають ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з малолітньою дитиною.

Окрім цього, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, та їх донька ОСОБА_9, які проживають в зазначеній квартирі не є членами сімї позивача ОСОБА_5, в розумінні ст..3 СК України, тому не мають законних підстав для проживання в зазначеній квартирі, без згоди наймача та вселились в квартиру в порушення ст..65 ЖК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 є переміщеною собою з тимчасово окупованої території та постійно мешкала у м.Горлівка, вул..Кропивницького, 8.

ОСОБА_8 з 31 жовтня 1995 року по теперішній час зареєстрованй в ІНФОРМАЦІЯ_16.

Факт того, що подружжя Крижановских мешкає у квартирі АДРЕСА_3 року, буд. 35 у м. Харкові без правових підстав, підтверджується висновком інспектора Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області від 26.04.2016 року.

Судова колегія приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підтвердження того, що ОСОБА_7 є членами сімї наймача та у них виникли усі права та обовязки відповідно до договору найму.

Крім цього, колегія суддів вважає, що у відповідачів ОСОБА_8 не було законних підстав для вселення у вказану квартиру, що підтверджується висловленому ВСУ правовою позицією у постанові №6-60цс12 від 11 липня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не спростовуються висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Виходячи із наведеного та керуючись ст..ст. 303, 304, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий: Л.А.Швецова

Судді: І.О.Бровченко

ОСОБА_19