Справа № 521/4678/16-ц
Провадження № 2/521/854/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі Малиш О.Л.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ДП «Конярство України» в особі філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ДП «Конярство України» в особі філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 є власниками коня української верхової породи, кличка коня «Акбар», ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер коня UA 120000300. Починаючи з травня 2011 року родина ОСОБА_4 користувалася послугами філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» з оренди денника, тоді й був укладений перший договір за 2011 рік, орендну плату своєчасно, у встановлені строки, вносили готівкою до каси підприємства, а також сплачували окремо за електроенергію. Сплата за вказаним договором суми 2000 грн. у місяць (з 01.09.14 згідно додаткової угоди від 01.09.2013 року) проводилась готівкою, а у останні місяці безготівковим шляхом, на рахунок наданий безпосередньо Департаментом тваринництва Міністерства аграрної політики України, який керує іподромом. Строк дії договору спливав 31.12.2013 року, але відповідно до ст. 764 ЦК України, оскільки наймач продовжив користуватися майном після закінчення строку договору найму та у звязку з відсутністю заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором тобто до 31.12.2014 року. Таким чином, протягом січня вересня 2014 року між іподромом та родиною ОСОБА_4, як сторонами договору продовжували існувати договірні взаємовідносини, щодо надання послуг з постою коня, що підтверджується внесенням ОСОБА_1 плати за отримання зазначеної послуги, видавались квитанції, у яких вказано, що оплата за надані послуги приймається відповідно до укладеного договору, в останні місяці, сплата за договором здійснювалась безготівковим шляхом, сплачені кошти приймались іподромом, що підтверджує чинність договору.

ОСОБА_6 є власником кобили чистокровної верхової породи, кличка «Море», ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер коня UКR000002587. Починаючи з 15.05.2006 року ОСОБА_6 користується послугами з оренди денника на іподромі. Позивачка зазначила, що копії попередніх договорів ніколи не отримувала, крім договору № 10 від 01.01.2014 року, який був отриманий після початку конфлікту родини ОСОБА_1 з працівниками іподрому. Договір №10 діяв до кінця 2014 року проте через перешкоди та погрози з боку працівників іподрому, ОСОБА_6 була вимушена 15.09.2014 року забрати коня з іподрому.

23.05.2014 року працівник іподрому ОСОБА_7 на території підприємства скоїла напад на ОСОБА_1 та 24.05.2014 року була подана заява до Малиновського РВ УМВС України в Одеській області про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відкрито кримінальне провадження № 00004521. Була проведена медична експертиза ОСОБА_1, яка встановила факт тілесних ушкоджень легкого ступеня, станом на теперішній час триває слідство.

Позивачі вказують, що зазначеному конфлікту передувала низка інших повязаних з працівниками іподрому та їх ставленням до чужого майна та гідності, зокрема факт заволодіння ОСОБА_7 сіном, яке належало ОСОБА_1 на праві власності, факт знущання над конем ОСОБА_8, якому було пропалене вухо та підкинутий ніж на долі денника, де кінь міг нанести собі шкоду.

Крім того, з боку відповідача були допущені протиправні дії, по відношенню до родини ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а саме знущання над конем (нанесення йому фізичної шкоди), створення перешкод у використанні денників та обслуговуванні потреб коней, заборона охороною іподрому відвідування території іподрому, знущання над їх родинами, розповсюдження листів з погрозами про насильство у їх адресу та наклепами, у звязку з чим вони були вимушені укласти договір №44/14 від 12.06.2014 року про надання послуг з охорони.

Намагаючись встановити справедливість позивачі звертались до органів внутрішніх справ та було відкрито три кримінальні провадження, за якими триває слідство. Звертались за допомогою до прокуратури та були на особистому прийомі у Генеральній прокуратурі України. Були на особистому прийомі у центральному апараті СБУ України, Міністерстві аграрної політики, декількох природоохоронних організацій, але все було марно.

15.09.2014 року, після чисельних протиправних дій з боку працівників іподрому, позивачам вдалося забрати коней з іподрому. 16.09.2014 року позивачами були укладені відповідні договори на утримання коней з ТОВ «Стетсон».

Позивачі вказують, що з боку іподрому був факт підробки документів, 02.09.2014 року заяву про вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 366 КК України службове підроблення, було внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Зазначені дії, щодо виготовлення підробних документів були вчинені, після відвідування особистого прийому міністра та директора департаменту тваринництва Міністерства аграрної політики України.

Вважають, що діями та бездіяльністю групи посадових осіб іподрому було скоєне: нанесення коням тілесних пошкоджень (опік вуха), замах на нанесення тяжких пошкоджень (у деннику, у сіні, де знаходився кінь, був знайдений великий ніж, коні труться об різні поверхні і він міг через те дуже важко поранитися); заборона допуску позивачів, безпосередньо на територію іподрому, унеможливлення годування, поїння та обслуговування обох коней (коней годували робітники підсобного коне господарства заводу ім. І.І.Ілліча, коні якого, у час конфлікту були заселені до тієї ж самої конюшні); кінь ОСОБА_8, був запертий наодинці без світла, їжі, води та догляду у конюшні на навісний замок, двері додатково заблоковано причепом з допомогою трактору, йому були нанесені ушкодження (відкрито кримінальне провадження ч. 1 ст. 356 КК України, відмовлено у відкритті провадження за ст. 299 КК України); систематичне відключення світла та води на конюшню; а ще пізніше коней було виведено з оплаченого денника на вулицю (леваду), де вони знаходились декілька тижнів замість оплаченого їх власником денника. У повноваженнях посадових осіб іподрому закріплено саме догляд за кіньми, проте робітники брутально порушили норми закону та принижували їх гідність.

Вважають, що зазначені дії посадових осіб іподрому порушують вимоги ч.2 ст.22 Закону України «Про захист тварин від жорсткого поводження», статут філії, особи діючи аморально та не гуманно по відношенню до оточуючих, маючи намір, спрямований на заподіяння фізичного болю та страждань тварині, яка відноситься до хребетних, знаходячись у деннику Одеського іподрому, здійснили вище перелічені дії.

Наслідком порушення договірних відносин з боку іподрому стала значна шкода нанесена майну коне власника.

ОСОБА_9 перенесла тяжкий нервовий шок, ОСОБА_4 був вимушений звернутися до приймально-діагностичного відділення клініки «Інто-Сана», провести МРТ головного мозку, відвідати невропатолога, сплатити за ці послуги 1250 грн., що складало на той день 105 доларів США, а пізніше пройти курс лікування.

Крім того, через протиправні дії іподрому та його працівників, ОСОБА_4, був вимушений з метою захисту інтересів своєї родини та майна брати незаплановану відпустку за власний рахунок, внаслідок чого, він втратив заробіток, вимушений був, додатково, декілька разів прилітати до ОСОБА_10, змінювати білети на іншу більше пізню дату, сплачувати паркування у аеропорту, що обумовило додаткові витрати.

Через погрози з боку працівників іподрому родина ОСОБА_4 була вимушена прийняти охорону, про що був укладений відповідний Договір № 44/14 від 12.06.2014 року про надання послуг з охорони, за яким було сплачено 22644 грн. (що за курсом на 12.06.2014 року склала 1943,69 дол. США).

Свого коня через загрози його життю родина ОСОБА_4 була вимушена перевезти в інше місце, вартість перевезення склала 500 дол. США.

У період з вересня 2014 року по березень 2015 року кінь родини ОСОБА_4 стояв на конюшні ТОВ «Стетсон», вартість знаходження там складає 3200 грн. щомісяця, що за 1200 грн. вище ніж ціна постою на іподромі, яка складає 2000 грн. Що за вказаний період обумовила додаткові витрати родини ОСОБА_4 у розмірі 6000 грн.

З вересня 2014 року по теперішній час, кінь ОСОБА_6 стоїть на конюшні ТОВ «Стетсон», що склала за цей період 17 місяців додаткові витрати у розмірі 20400 грн.

Внаслідок неправомірних та незаконних дій з боку відповідача, позивачам та членам їх родин була заподіяна моральна шкода, яка полягає в порушенні права користування їх власністю, у звязку з чим, позивачі та їх родини не мали можливості в повному обсязі використати свої права щодо господарювання, відпочивати на території, яку вони орендували, облаштовувати орендоване майно (збирались провести ремонт та добудувати леваду), а натомість прикладали певні зусилля для відновлення своїх прав. Постійно отримували фізичний та психологічний спротив з боку відповідача, вислуховували їх образи та нецензурну лайку. При цьому позивачі змушені відстоювати свої права, витрачати додаткові зусилля для їх відновлення. Позивачам соромно перед членами їх родини та іншими коне-любителями, серед яких їх паплюжать та розповсюджують наклепи. Зазначені дії відповідачів негативно впливають на їх життя та кожного із членів їх родини та на всю родини в цілому, оскільки позивачі та члени родини не мають можливості навіть знаходиться на іподромі, відвідувати перегони, а відповідачі при першій нагоді починають вчиняти сварки та скандали. Вважають що ОСОБА_4, ОСОБА_1 та їх родині було нанесено моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі по 100 000 грн. кожному. А також ОСОБА_6 та її родині була нанесена шкода в розмірі 100 000 грн.

Просять суд стягнути з ДП «Конярство України» в особі філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 20400 грн.; стягнути з ДП «Конярство України» в особі філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; стягнути солідарно з ДП «Конярство України» в особі філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 13 194,96 доларів США та 195 євро за курсом НБУ на день укладення рішення та 6000 грн.; стягнути солідарно з ДП «Конярство України» в особі філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 200 000 грн. моральної шкоди, судові виплати покласти на ДП «Конярство України» в особі філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на користь. (т.1 а.с.133-143).

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, але надала письмові пояснення (вхід. 11940 від 20.03.2017 року), в яких зазначила, що просить справу розглянути за її відсутності, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримувала та просила суд їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнить позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ДП «Конярство України» ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення з підстав та правової аргументації викладеній в письмових запереченнях на позов (т.1 а.с.186-187), в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до п.1 Договору №61 від 01.02.2013 року, укладеного між філією «Одеський іподром» ДП «Конярство України» та ОСОБА_4, Іподром надає коневласнику послуги по тимчасовому постою його коней у денниках Іподрому. Всю роботу по догляду, годівлі, тренінгу та утриманню коней забезпечує коневласник. Відповідно до п.4.4. цього договору Іподром не несе відповідальності за коней коне власника та за його дії. Аналогічні умови передбачає і договір між ОСОБА_6 та Іподромом. Вважає, що відносини між ДП «Конярство України» та позивачами не підпадають під дію закону України № 1023-ХІІ. Окрім цього ДП «Конярство України» зазначає, що ніяких порушень умов Договорів з позивачами зі сторони ДП «Конярство України» не було.

Вислухавши в судових засіданнях сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до паспорта коня серії АА №003855 власником коня української верхової породи, на кличку «Акбар», р.н. 07.03.2007, ідентифікаційний номер коня UA 120000300 з 04.10.2010 року була ОСОБА_1 та з 27.06.2014 року став ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 220 - 227).

Згідно паспорта коня серії АА №000577 власником кобили чистокровної верхової породи, кличка «Море», р.н. 23.03.2004, ідентифікаційний номер UКR000002587 є ОСОБА_6 (т.1 а.с.210-212, 217).

01.02.2013 року між ОСОБА_4 та ДП «Конярство України» було укладено договір про надання послуг № 61, предметом якого зазначено, що іподром здійснює коневласнику послуги по тимчасовому постою коня у деннику іподрому строком до 31.12.2013 року. Всю роботу про догляд, годування, тренінг та утримання коней забезпечує коневласник (т.1 а.с.14-15).

Відповідно до пункту 2 Договору № 61 від 01.02.2013 року іподром приймає на себе наступні обовязки: виділяє для послуг тимчасового утримання коня денник без опалення; забезпечує безперешкодний доступ по виданому для заїзду на територію пропуску, забезпечує прибирання та вивіз сміття з місць його накопичування; по можливості сприяти утворенню умов для використання денників та підтримання їх в належному стані; по мірі отримання від спеціалізованих підприємств забезпечує водопостачання та електроенергію на освітлення приміщень; проводить інструктаж по дотриманню встановлених на іподромі правил; у разі зміни суми сплати попереджає коне власника за 30 днів; щомісячно контролювати споживання електроенергії коневласником та проводить нарахування коневласнику за витрачену зверх договірної величини електроенергію відповідно розцінкам енергопостачальною організацією для іподрому. У випадку зміни розцінок для іподрому протягом строку дії договору автоматично змінювати при розрахунку вартості одного кіловата та ін. (т. 1 а.с. 14)

Коневласник згідно п.2 Договору № 61 від 01.02.2013 року приймає на себе наступні обовязки: погоджувати з іподромом обслуговуючий персонал, який забезпечує догляд та утримання коней; самостійно забезпечити за свій рахунок та своїми силами догляд та утримання коней (годування, ветобслуговування) Виконувати ветеринарні норми та вимоги, нести за їх дотримання відповідальність; проводити оплату іподрому за послуги відповідно умов оплати договору, а також в безспірному порядку оплачувати послуги іподрому, викликані виконанням обовязкових вимог ветеринарною, епідеміологічною та інших служб; мати та відразу надавати виробничому відділу іподрому право-установчі документи на коней, нести відповідальність за достовірність зазначених в документах даних, а також правильність паспортних та особистих даних зазначених в договорі. Мати документи на використання матеріальних цінностей. Коневласники та особи, які здійснюють догляд за конями зобовязані дотримуватися правил техніки безпеки, протипожежної охорони, правила внутрішнього розпорядку іподрому, самостійно сплачувати податки в бюджет. Інструктаж по техніці безпеки персоналом коневласника по дотриманню встановлених правил здійснюється самим коневласником; не втручатися у виробничу діяльність іподрому, не випускати коней на доріжки без відповідного рішення, виїзд на доріжки в будні з 14-00 год., в бігові дні після проведення забігів; економно використовувати воду та електроенергію; облаштувати в приміщенні енергозберігаючі лампи освітлення; щомісячно, до кінця місяця в безспірному порядку проводити оплату іподрому за фактично потрачену електроенергію вище місячної договірної величини енергоспоживання на підставі даних прибору обліку за розцінками встановленими іподрому енергопостачальником; щомісячно проводити звірку з виробничим відділом іподрому по кількості та сумі витраченої та сплачуваної вище договору величини енергії та ін.

01.01.2014 року між ОСОБА_6 та ДП «Конярство України» було укладено договір про надання послуг №10, предметом якого зазначено, що іподром здійснює коневласнику послуги по тимчасовому постою коня у деннику іподрому строком до 31.12.2014 року. Всю роботу про догляд, годування, тренінг та утримання коней забезпечує коневласник (т. 1 а.с.25).

В зазначеному договорі № 10 в п.2 встановлено аналогічні права та обовязки сторін договору.

Листами від 11.06.2014 року та 16.06.2014 року керівником філіалу «Одеський іподром» ДП «Конярство України» ОСОБА_10 було повідомлено ОСОБА_1 про звільнення трьох денників (т.2 а.с.44-45)

Згідно акту огляду від 25.07.2014 року складеного бухгалтером ОСОБА_11, інспектором відділу кадрів ОСОБА_12, ведучим зоотехніком ОСОБА_13 в присутності головного спеціаліста відділу контролю господарчої діяльності Управління внутрішнього аудиту Мінагрополітики ОСОБА_14 при проведенні інвентаризації № 49 від 23.07.2014 року встановлено, що родина ОСОБА_1 самовільно, без договору, займає три денника, в яких знаходяться: в першому деннику розміщений кінь з порушенням правил утримання (ціпок навколо решітки та замок, повішений родиною ОСОБА_1), в другому та третьому денниках знаходяться тирса та майно родини ОСОБА_1 (т.1. а.с.28).

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з оренди майна для задоволення потреби споживача по тимчасовому постою коней у денниках іподрому щонайменше, з 01.02.2013р. по вересень 2014 року. У вересні 2014 року позивачі забрали своїх коней з території іподрому.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.

В пункті 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно п. 3 цієї ж статті виконавцем є суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб п. 17).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк - ч.1 ст. 759 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»споживачі мають право на відшкодування матеріальної та моральної (немайнової шкоди) шкоди, лише у випадках заподіяння такої шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією увипадках, передбачених законодавством.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що 23.05.2014 року ОСОБА_7 на території іподрому було скоєно напад на неї, у звязку з чим 24.05.2014 року була подана заява до Малиновського РВ УМВС України в Одеській області про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, відкрито кримінальне провадження № 00004521. ОСОБА_7 завдавала їй тілесні пошкодження не у робочий час, на той час вона не працювала в іподромі. Це був виключно конфлікт, який виник у звязку з відмовою ОСОБА_7 продовжувати виконувати взяті на себе обовязки по догляду та тренуванню коня ОСОБА_8 за раніше укладеного між ними усного договору. ОСОБА_6 як свідок заявила у міліцію все, що вона знала із зазначеного конфлікту, після чого була теж обмежена у спілкуванні зі своїм конем та користуванні орендованим денником, а потім була вимушена забрати свого коня з іподрому. Через що позивачі неодноразово звертались до органів внутрішніх справ, прокуратури, СБУ, Міністерстві аграрної політики, декількох природоохоронних організацій за допомогою (т. 1 а.с. 36-47).

Крім того, з боку відповідача були допущенні протиправні дії, по відношенню до родини ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а саме знущання над конем (нанесення йому фізичної шкоди), створення перешкод у використанні денників та обслуговуванні потреб коней, заборона охороною іподрому відвідування території іподрому, знущання над їх родинами у звязку з розповсюдженням листів з погрозами та наклепами, погрози про насильство у їх адресу, у звязка з чим вони були вимушені укласти договір №44/14 від 12.06.2014 року про надання послуг з охорони.

Позивачі звертались до органів внутрішніх справ та було відкрито три кримінальні провадження, за якими триває слідство. Звертались за допомогою з приводу даного конфлікту до прокуратури та були на особистому прийомі у Генеральній прокуратурі України. Були на особистому прийомі у центральному апараті СБУ України, Міністерстві аграрної політики, декількох природоохоронних організацій.

ОСОБА_9 перенесла тяжкий нервовий шок, ОСОБА_4 був вимушений звернутися до приймально-діагностичного відділення клініки «Інто-Сана», провести МРТ головного мозку, відвідати невропатолога, сплатити за ці послуги 1250 грн., що складало на той день 105 доларів США, а пізніше пройти курс лікування.

ОСОБА_4, у період з середини по кінець 2014 року брав незаплановану відпустку за власний рахунок, внаслідок чого, він втратив заробіток, декілька разів прилітав до ОСОБА_15, змінювв білети на іншу більше пізню дату, сплачував паркування у аеропорту, що обумовило додаткові витрати на загальну суму 8 932,04 доларів США.

12.06.2014 року між ПП «ОСОБА_8 Україна плюс» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 44/14 про надання послуг з охорони, за яким було сплачено 22644 грн. (т. 1. а.с. 31-34).

У період з вересня 2014 року по березень 2015 року кінь родини ОСОБА_1 стояв на конюшні ТОВ «Стетсон», вартість знаходження там складає 3200 грн. щомісяця, що за 1200 грн. вище ніж ціна постою на іподромі, яка складає 2000 грн. Що за вказаний період обумовила додаткові витрати родини ОСОБА_1 у розмірі 6000 грн.

З вересня 2014 року по теперішній час, кінь ОСОБА_6 стоїть на конюшні ТОВ «Стетсон», що склала за цей період 17 місяців додаткові витрати у розмірі 20400 грн.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її прав має право на відшкодування збитків, якими є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, вони підлягають відшкодуванню особою, яка завдала шкоду (ст. ст. 22, 1166 ЦК).

Згідно зі ст.10, ст.11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін. Згідно зі ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно актів огляду, ветеринарним лікарем ОСОБА_16 було проведено огляд коня, який належить ОСОБА_4, та виявлено опік вуха (т.2 а.с. 8-14).

В пояснювальній від 04.07.2016 року наданій директору Одеського філіалу «Одеський іподром» ДП «Конярство України», ОСОБА_16 зазначив, що ним було проведено огляд коней на кличку «Акбар» та «Море» на підставі звернення власників коней ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (т.2 а.с.27), також він був допитаний в якості свідка в судовому засіданні та підтвердив свої пояснення наданні в письмовому вигляді, крім того зазначив, що вхід на іподром був вільний, перешкод не було з цього приводу.

В якості свідка в судовому засіданні була допитана ОСОБА_7, яка працює в Одеському філіалі «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на посаді головного зоотехніка, яка суду пояснила, що за особистим проханням позивача ОСОБА_1 вона займалась безоплатно у вільний від роботи час тренуванням коня позивача на кличку «Акбар», після нестачі часу вона відмовилась надавати такі послуги, в результаті чого у них виник конфлікт. Окремо зазначила, що коню позивачів вона пошкодження не робила, крім того, заїзд на територію іподрому до 23.06.2016 року був цілодобовим, тому коней могли відвідувати та годувати люди, які не мали відношення до тварин. Адміністрація згідно договору відповідальності не несе.

В судовому засіданні в якості свідків також було допитано ОСОБА_5, який працює в Одеському філіалі «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на посаді водія, який пояснив стосовно випадку щодо підпертої двері в денник коня на кличку ОСОБА_8, то він дійсно підпер причепом двері, але зазначений причеп можливо відкотити вручну, але він зазначив, що коня можливо було вивести через інші двері, розташовані в деннику. Окремо пояснив, що за утримання коней та майна власників коней іподром відповідальності не несе.

Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_8, які працюють в філіалі Лимаревського кінного заводу на посадах бригадирів наїзників, також підтвердили, що утриманням та доглядом коней займаються їх власники, іподром не несе відповідальності за це. Крім того, доступ на іподром вільний.

Свідки ОСОБА_20, яка працює в Одеському філіалі «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на посаді ведучого бухгалтеру та свідок ОСОБА_21, яка працює в Одеському філіалі «Одеський іподром» ДП «Конярство України» на посаді головного бухгалтеру в судовому засіданні пояснили, що позивачі, як власники коней вносять оплату лише за постій коней в деннику, філіал не займається доглядом, утримання та тренуванням коней, відповідальність за них та за речі власників коней не несе.

Крім того, в судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_22, який суду пояснив, що ОСОБА_23 була берейтором коня «Акбар», що належить родинні ОСОБА_1. У родини ОСОБА_1 виник конфлікт з ОСОБА_23 із- за крадіжки сіна. ОСОБА_14 їм відомо зі слів ОСОБА_1 адміністрація іподрому не дозволяє тренувати, доглядати, кормити її коня за кличкою «Акбар». Перекрили воду, на вухах коня були опіки. У кінці серпня по вересень 2014 року кін «Акбар» кін знаходився у леваді. Крім того у кінці літа чи на початку осені 2014 року кінь стояв цілодобово у деннику заперта причепом від трактора. ОСОБА_4 ОСОБА_5 приїжджав до України саме у звязку з цими подіями.

Позивачі у судовому засіданні пояснили, що з боку іподрому був факт підробки документів, 02.09.2014 року заяву про вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 366 КК України службове підроблення, було внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Зазначені дії, щодо виготовлення підробних документів були вчинені, після відвідування особистого прийому міністра та директора департаменту тваринництва Міністерства аграрної політики України. Крім того було внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування ще декілька кримінальних проваджень з приводу нанесення ушкодження коню (за ч. 1 ст. 356 КК України), та відмовлено у відкритті провадження за ст. 299 КК України, однак до теперішнього часу будь якого вироку суду за цими фактами не було прийнято судами.

Будь який інших доказів завдання шкоди позивачам з вини працівників відповідача до суду не було надано.

Оцінюючи покази свідків суд вважає їх такими, що не містять інформації з приводу завдання з вини відповідача матеріальної шкоди позивачам.

Таким чином, в судовому засіданні позивачами не доведено, що саме з вини відповідача їм було спричинено матеріальну шкоду.

Посилання позивача ОСОБА_1 та її представника на те, що вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами на протиправні дії посадових осіб відповідача, не доводить їх провину, оскільки в Україні діє принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина працівників відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями працівників відповідача та спричинення моральної шкоди позивачам.

Відповідно до ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин.

На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивачі зазначили лише перелік обставин, які, на їх думку, свідчать про заподіяння їм моральної шкоди, однак позивачами не надано будь-яких доказів у розумінні ст.ст.59, 60 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння їм моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходили позивачі при визначенні розміру моральної шкоди.

При пред'явленні позову позивачі були звільнений від сплати судового збору на підстав п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213, 215, 223-225 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ДП «Конярство України» в особі філії «Одеський іподром» ДП «Конярство України» про відшкодування шкоди відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. ОСОБА_14 апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених ст. 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Головуючий суддя О.С. Леонов