Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/768/14-ц

31 січня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в cкладі головуючої-судді: ОСОБА_1

секретаря: Боєчко О.Р.

з участю представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

26.03.2014 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 22.07.2014р. ухваленого в порядку заочного розгляду позов задоволено частково.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 01.04.2015р. заочне рішення Надвірнянського районного суду від 22.07.2014р. скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку .

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказав на те, що 28.03.2013р. між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики. Згідно умов вказано договору він передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 41000 дол. США, а ОСОБА_4 зобовязалась повернути таку ж суму грошових коштів в термін до 28.09.2013року.

Договір був укладений у письмовій формі, що підтверджується розпискою власноручно написаною і підписаною відповідачем по справі в присутності свідка ОСОБА_6 Дані грошові кошти відповідач зобовязувалася повернути до 28.09.2013р.

Зміст цієї розписки є підтвердженням факту укладення між ним та відповідачем договору позики, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України, та досягнення ними згоди стосовно всіх істотних умов цього договору.

У вказаний у розписці строк, відповідач ОСОБА_7 борг йому не повернула та ухиляється від виконанння свої зобов»язань.

Під час судового розгляду позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути борг станом на 24.02.2016р. Станом на 24.02.2016р. згідно офіційного курсу НБУ 100 дол США становить 2723,3858грн. Загальна сума заборгованості станом на 24.02.2016р. становить 1705605,51 грн.,що еквівалентно 62637дол.США в тому числі: -1116430грн., що еквівалентно 41000дол.США заборгованості; -97428,94грн 3% річних , що еквівалентно 3578дол.США; -491746,57грн процентів,що еквівалентно 18059дол.США

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3С, підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, суду також пояснив, що висновком експерта від 31.10.2016р.за №1.1.-74/16 підтверджено факт написання саме відповідачем ОСОБА_4 розписки від 28.03.2013р. та укладення нею договору позики із ОСОБА_3 Крім того вказаний факт підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.03.2016р. яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання вказаного договору позики недійсним, де судом достовірно встановлено, що за договорм позики від 28.03.2013 відповідач ОСОБА_8 передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 41000дол.,про що остання написала власноручно розписку.

Просить задоволити позов повністю та стягнути з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 41000 дол. США боргу, 3 % річних за прострочку виконання зобовязання в сумі 3587 дол. США, 18059 дол. США процентів, а всього 62637 дол. США заборгованості за договором позики, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.02.2016 р. в розрахунку 100 дол. США 2723,3858 грн. становить 1705605,51 грн. (один мільйон сімсот пять тисяч шістсот пять гривень пятдесят одна копійка та стягнути сплачений судовий збір.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, подала суду письмові заперечення, згідно яких вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підтвердженими належними доказами. Стверджує, що договору позики з ОСОБА_3 не укладала, розписку від 28.03.2013 р. не писала, вважає її підробленою на основі іншої розписки, виданої нею ОСОБА_3 про отримання 230000грн. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання в черговий раз не з»явилася з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлена завчасно і належним чином. При причини даної неявки чи слухання справи в її відсутність заяви суду не подавала.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 28.03.2014р. Таким чином, справа перебуває на розгляді більше 2років. Судом в даній справі 22.07.2014р. винесено заочне рішення, яке за заявою відповідача скасовано і справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 25.02.2016р. за клопотанням ОСОБА_4 повторно призначено почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 10.11.2016р. після виконання ухвали суду та надходження висновку експерта провадження по справі відновлено та справу призначено на 07.12.2016р. Про час і місце слухання справи повідомлена ОСОБА_4В та її представники ОСОБА_9та ОСОБА_10 Однак, ні вказаного числа, ні в послідуючі судові засідання 16.12.2016, 27.12.2016р. 31.01.2017року сторона відповідача не зявлялася як по причині зайнятості в інших справах ( представники), розірвання договору з авокатами, перебування на лікування відповідача без підтвердження вказаних обставин, так і з інших причин, а саме заявляючи клопотанння про виклик експерта з причин незрозумілого висновку експерта та в зв»язку з чим відладенння розгляду справи, що знову тягнуло відкладення розгляду справи по суті.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Підсумовуючи наведене та керуючись строками розгляду справи у суді, приймаючи до уваги обов'язок сторін добросовісно користуватися наданими ним процесуальними правами, суд визнає причини неявки відповідача та її представників неповажними та розцінює їх як зловживання наданими процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, надані ним на виконання вимог ст.ст. 56, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, прийшов до наступного висновку.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2013року укладено договір позики коштів у розмірі 41 000 доларів США між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Згідно умов якого позивач ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 41000 дол. США, а ОСОБА_4 зобовязалась повернути таку ж суму грошових коштів в термін до 28.09.2013року. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач написала розписку від 28.03.20134р. ( а.с .4 ) .

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику».

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Згідно висновку експерта від 31.10. 2016р. за № 1.1.-74/16м судової почеркознавчої експертизи наданої на експертизу розписки від 28.03.2013р. встановлено, що рукописні написи від імені гр. ОСОБА_4 у розписці від 28.03.2013р. виконані гр.ОСОБА_4.; підписи від імені ОСОБА_4 у розписці від 28.03.2013р виконані ОСОБА_4.(а.с.142-149).

Даним висновком спростовується заперечення відповідача про те, що договір позики з ОСОБА_3 вона не укладала, розписку від 28.03.2013 р. власноручно не писала.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.03.2016р. відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання договору позики від 28.03.2013р. недійсним ,де судом достовірно встановлено, що за договором позики від 28.03.2013 відповідач ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 41000дол.,про що остання написала власноручно розписку. (а.с176-177.)

Враховуючи наведені обставини суд прийшов до висновку, що між сторонами 28.03.2013 року був укладений договір позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доказів про повернення боргу матеріали справи не містять.

Виходячи із вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позивач ОСОБА_3 реалізував свої права, заявивши вимогу про виконання зобовязання .

Станом на 24.02.2016р. згідно офіційного курсу НБУ 100дол США становить 2723,3858грн.(а.с.96) Загальна сума заборгованості станом на 24.02.2016р. становить 1705605,51грн, що еквівалентно 62637дол.США в тому числі:-1116430грн., що еквівалентно 41000дол.США основного боргу; -97428,94грн 3% річних , що еквівалентно 3578дол.США;-491746,57грн. процентів,що еквівалентно 18059дол.США

Відповідно до вимоги ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів , їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно розрахунку суми заборгованості сума процентів за користування позикою становить: -491746,57грн процентів, що еквівалентно 18059дол.США за період з 29.03.2013р. по 24.02.2016р. (а.с.95).

За умови невиконання позичальником свого зобовязання із повернення отриманих коштів та сплати процентів за користування грошима, позичальник несе тягар наслідків, передбачених ст.1050 ЦК України, у якій зазначено, що у випадку своєчасного не повернення суми позики, позичальник зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України.

Тобто, стягнення процентів за користування чужими грошима, як гарантія прав позикодавця, у розмірі 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, має застосовуватися із дня, наступного за днем, який визначено сторонами, як строк виконання зобовязання. За вказаним договором позики, наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, застосовуються з 29.03.2013року по день ухвалення рішення про стягнення заборгованості, якщо позивач не зазначить іншого строку, в даному випадку 24.02.2016р.за який стягуються вказані виплати та становлять --97428,94грн 3% річних , що еквівалентно 3578дол.США . (а.с95)

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-37цс15 від 01 квітня 2015 року.

Таким чином суд прийшов до висновку про підставність позову та стягнення в користь позивача за договором позики від 28.03.2013р. станом на 24.02.2016р 41000дол.СШАосновного боргу, що еквівалентно 1116430грн.; 3578дол.США -3% річних , що еквівалентно 97428,94грн; 18059дол.США що еквівалентно 491746,57грн процентів,а всього 62637дол.США, що еквівалентно 1705605,51 грн .

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 6890 грн сплаченого судового збору згідно квитанції № 474.8.1/60800 від 24.02.2016 р.

На підставі ст. ст.599, 625, 1045, 1046, 1050,1048, 1049, 1047 ЦК України, ст.ст.84,88 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213,215,224,225,226 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ін. код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 41000 дол. США боргу, 3 % річних за прострочку виконання зобовязання в сумі 3587 дол. США, 18059 дол. США процентів, а всього 62637 дол. США заборгованості за договором позики, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.02.2016 р. в розрахунку 100 дол. США 2723,3858 грн. становить 1705605,51 грн. (один мільйон сімсот пять тисяч шістсот пять гривень пятдесят одна копійка).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ін. код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 6890 грн. 00 коп. (шість тисяч вісімсот девяносто гривень) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2017р.