Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/3842/16 Головуючий у 1 інстанції: Парій О.В.
Провадження № 22-ц/778/842/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство безпеки «Легіон» на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство безпеки «Легіон» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство безпеки «Легіон» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_3 звертався до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ТОВ«Агенство безпеки «Легіон» про стягнення не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені і відшкодуванні моральної шкоди.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2015 року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 29 листопада 2014 року по 07 серпня 2015 року та моральну шкоду. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року рішення суду залишено без змін.

08 лютого 2016 року Відділ державної виконавчої служби Деснянського РУЮ м. Києва відкрив виконавче провадження № 49970300 за виконавчим листом від 21.01.2016р. № 310/435/15.

Відповідач на час звернення з даним позовом до суду розрахунок не провів.

Посилаючись на зазначенні обставини просив суд стягнути з ТОВ «Агенство безпеки «Легіон» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.08.2015 року по 06.06.2016 року у розмірі 6998 грн. 86 коп.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ТОВ «Агенство безпеки «Легіон» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 08 серпня 2015 року по 13 червня 2016 року за 9 місяців 28 робочих днів в розмірі 6969 гривень 20 копійок, а також судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок, всього 7520 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду ТОВ «Агенство безпеки «Легіон» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Особи, які беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ( судової повістки) та розписками про отримання судових повісток про виклик у суд ( а.с. 134-135 ), але до апеляційного розгляду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно вимог ч. 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, оскільки непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені ст. 116 КЗпП України строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, при цьому суд першої інстанції вказав, що середній заробіток має бути виплачено за період з 08 серпня 2015 року ( оскільки рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.08.2015 року був стягнутий середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 29 листопада 2014 року по 07 серпня 2015 року) по 13 червня 2016 року (день перерахування коштів ТОВ « Агентство безпеки «Легіон»).

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом встановлено, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах працював охоронцем в період з 16 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року (звільнений у звязку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України) та з 02 січня 2014 року по 28 листопада 2014 року (звільнений у звязку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України).

В день звільнення кінцевий розрахунок не проведений.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 07 серпня 2015 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство безпеки «Легіон» на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість з нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 1153 гривні 54 копійки, компенсацію за невикористані 37 днів відпустки в розмірі 927 гривень 22 копійки, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 29 листопада 2014 року по 07 серпня 2015 року за 8 місяців 5 робочих днів в розмірі 5604 гривні 94 копійки, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень 00 копійок, всього 8685 гривень 70 копійок. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року зазначене рішення залишено без змін.

Виконавчий лист у зазначеній справі виданий Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 21.01.2016 року, який надійшов до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Київ 27.01.2016 року. Виконавче провадження було відкрито 08.02.2016 року ( а.с. 5-7).

Згідно платіжного доручення № 1938 від 13 червня 2016 року ТОВ «Агенство безпеки «Легіон» перерахувало кошти на рахунок Відділу ДВС в розмірі 9654,31 грн. В графі «призначення платежу» зазначено: «Борг, виконавчий збір та витрати ЕДРВП (а.с. 23).

Отже, відповідач провів розрахунок з позивачем 13 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі, вірно врахував, що середній заробіток має бути виплачено за період з 08 серпня 2015 року ( оскільки рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2015 року середній заробіток за затримку розрахунку при звільнення було стягнуто за період з 29 листопада по 07 серпня 2015 року ) по 13 червня 2016 року (день перерахування коштів відповідачем).

Разом з цим судом обґрунтовано вказано про те, що оскарження рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2015 року в апеляційному порядку відповідачем, тривалість періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби щодо виконання вищезазначеного рішення не може свідчити про відсутність вини роботодавця у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку виплатити зазначені кошти.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у невиплаті належних позивачу коштів є неприйнятними.

Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, (далі - Порядку) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Такий розмір заробітку щодо позивача був розрахований та встановлений рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 черпня 2015 року, коли вирішувався спір щодо сплати грошових кошів за затримку розрахунку за період до 07 серпня 2015 року. Рішення набуло чинності.

За ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що розмір середньогодинного заробітку позивачки був встановленим на рівні 29.66 грн., суд зробив розрахунок виходячи з кількості робочих днів, що включає період затримки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відтак судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство безпеки «Легіон» відхилити.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: