Справа № 296/9653/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й. ,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивачів ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР» ЛТД, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІКЕТС.ЮЕЙ» про стягнення вартості авіаквитків та компенсації за скасований рейс,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися з даним позовом в якому просили стягнути з ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД на користь ОСОБА_4 (позивач-1) 24601грн. коштів за невикористані квитки, 24847,01 грн. неустойки за затримку в поверненні грошей, 1066,81грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 202,20грн., а також по 250 євро компенсації за скасований рейс на користь кожного з позивачів, що на день подання позову було еквівалентно 6986,85грн., а всього 85651,27грн.

Заявою від 31.03.2017р. представник позивачів зменшим позовні вимоги, згідно яких просить стягнути з відповідача на користь позивача-1 неустойку за затримку в поверненні грошей в сумі 43173,12грн., 1926,52грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 354,85грн., а також по 250 євро компенсації за скасований рейс на користь кожного з позивачів, що станом на 31.03.2017р. становить 7241,05грн., а всього просить стягнути 81659,77грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 22.04.2016р. позивач-1 через інтернет сайт TICKETS.UA замовила 5-ть авіаквитків на своє ім'я та на ім'я інших позивачів на рейс Київ-Батумі з датою вильоту 09.08.2016р., а також 5-ть авіаквитків у зворотньому напрямку з датою вильоту 28.08.2016р. загальною вартістю 24601грн. Однак, рейс було скасовано перевізником ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД, у зв'язку з чим позивач-1 створила запит на повернення сплачених коштів, які були повернуті з затримкою. Дана обставина стала підставою для нарахування неустойки в розмірі 1% від неповернутих коштів за кожен день прострочки згідно Закону України "Про захист прав споживачів", 3% річних, а також інфляційних втрат. Крім того, оскільки позивачів не було повідомлено завчасно про скасований рейс, відповідач зобов'язаний сплатити компенсацію відповідно до Повітряного кодексу України.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та повідомив про повне повернення коштів сплачених за авіаквитки.

ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД позовні вимоги не визнало з підстав викладених в письмових запереченнях на позов (а.с. 96-99), а також в письмових поясненнях (а.с. 128, 129). Зокрема, відповідач вказав на відсутність договірних відносин між позивачами як пасажирами та відповідачем як авіаперевізником, оскільки квитки були придбані у валідуючого авіаперевізника Flexflight aps (W2), про що свідчить міжнародний код 365 в авіаквитках. При цьому самі квитки були придбані через інтернет сайт TICKETS.UA на рахунок якого були перераховані кошти позивачем. Крім того, авіарейси Київ Батумі та Батумі-Київ не були скасовані, а змінився лише час відправлення на декілька годин і рейс відбувся.

В судовому засіданні представник відповідача щодо позову заперечив з наведених вище підстав. Вказав, що виходячи з умов договору укладеного між ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД та авіакомпанією Flexflight aps саме остання відповідальна за бронювання та продаж квитків на авіарейс, а також за повернення коштів.

Третя особа щодо позову заперечила. В своїх письмових поясненнях по справі (а.с. 78-82), та в додаткових письмових поясненнях (а.с. 195-196) вказала, що дійсно позивачами через інтернет сайт TICKETS.UA власником якого є ТОВ "ТІКЕТС.ЮЕЙ" були придбанні 5ть авіаквитків на рейс Київ-Батумі з датою вильоту 09.08.2016р., а також 5-ть авіаквитків у зворотньому напрямку з датою вильоту 28.08.2016р. загальною вартістю 24600грн. Валідуючим перевізником за даним рейсом є авіакомпанія Flexflight aps (ОСОБА_9), а реалізуючим перевізником ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД. Про бажання повернути кошти були повідомлені два перевізника, однак кошти були повернуті валідуючим перевізником. ТОВ "ТІКЕТС.ЮЕЙ" є лише агентом з продажу повітряних перевезень на підставі укладеного договору з Flexflight aps, а тому не може нести відповідальності як сторона договору перевезення. Також третя особа вказала, що питання повернення коштів за авіаквитки не вирішувалося у зв'язку з тим, що визначений статус квитка в електронній базі не давав можливості повернути кошти. 06.01.2017р. позивачу-1 було повернуто 11472грн., а 20.03.2017р. повернуто 13128грн., що в сумі відповідає вартості квитків.

В судовому засіданні представник третьої особи вказала на безпідставність заявлення позову до ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД, оскільки належним відповідачем є авіакомпанія Flexflight. Крім того, рейс не був скасований, а перенесено на інший час.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

22.04.2016р. ОСОБА_4 (позивач-1) замовила через інтернет сайт https://TICKETS.UA для себе та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (інших позивачів по справі) 5-ть авіаквитків за маршрутом Київ (UA) - Батумі (GE) з датою вильоту 09.08.2016р. та Батумі (GE) - Київ (UA) з датою вильоту 28.08.2016р. (бронювання №JVMTRO). Згідно створеного бронювання з використанням автоматизованої системи були сформовані наступні електронні квитки (маршрут / квитанція):

- 351 на імя IEVSTAFIEVA OLEKSANDRA;

- 352 на імя MUKHANOV VIACHESLAV;

- 353 на імя IEVSTAFIEVA МARGARYTА;

- 354 на імя MUKHANOV А IRYNA;

- 355 на імя PANIKARSKA DARIIA (а.с. 83-87).

Інтернет сайт https://TICKETS.UA належить третій особі у справі - ТОВ "ТІКЕТС.ЮЕЙ".

Того ж дня 22.04.2016 року позивач-1 перерахувала зі своєї банківської картки через он-лайн сервіс інтернет-сайту TICKETS.UA 24601грн. за замовлені авіаквитки, що підтверджується випискою з банківського рахунку (а.с. 7).

22.04.2016 року на підтвердження оплати з інтернет-сайту TICKETS.UA на електронну пошту позивача 1 уevstafу надійшло повідомлення про те, що оплата зарахована та буде списана в день виписки авіаквитків.

В той же день третя особа надіслала на електронну пошту позивача-1 5-ть електронних квитків на авіарейс Київ-Батумі з датою вильоту 09.08.2016 року та на рейс Батумі-Київ з датою вильоту 28.08.2016 року.

З копій квитків вбачається, що валідуючим перевізником за даним авіаперевезенням була авіакомпанія Flexflight aps (W2) (Lufthavnsvej 50, DK-4000 Roskilde, Denmark), що підтверджується цифровим кодом, зазначеним на електронному квитку (365). Авіакомпанія ТОВ "Янейр ЛТД"(YE) (далі за текстом - відповідач), була зазначена як авіакомпанія, що безпосередньо виконує перевезення (фактичний/реалізуючий перевізник).

Однак, 27.07.2016р. о 22:47 у систему GDS (глобальна розподільна система) відповідачем було внесено зміни в розклад по сегменту маршруту Батумі (GE) - Київ (UA), обраного позивачем- 1 (а.с. 88).

Третьою особою 28.07.2016 р. об 07:26 засобами електронної пошти було повідомлено позивача-1 про дані обставини та надано інформацію щодо можливої альтернативи, а саме про рейс 09.08.2016р. W22855 Київ (Жуляни) - Батумі (Батумі) з вильотом о 16:30 та прибуттям о 20:00 (а.с.89).

Проте, позивач-1 відмовилася від запропонованого рейсу та обрала варіант повернення вартості квитків створивши відповідний запит (а.с. 16).

В подальшому позивач-1 двічі письмово через електронну пошту зверталась до третьої особи з вимогою повернути кошти, проте кошти не поверталися (а.с. 17,18.).

Останню відповідь від третьої особи позивач-1 отримала 12.10.2016 року з інформацією, що її заявка на повернення коштів потребує погодження в авіакомпанії (а.с.19). Станом на день подання позову (17.11.2016р.) кошти в сумі 24601,00 грн., які позивач-1 сплатила за авіаквитки, не були повернуті.

З пояснень третьої особи, які підтверджуються наявними в справі доказами, вбачається, що 31.07.2016р. о 13:29 її працівники звернулися з електронним листом на контактну пошту авіакомпанії Flexflight aps з питанням повернення вартості квитків за №351; №352; №353; №354; №355.

На час та дату звернення позивача-1 до третьої особи (31.07.2016р. 13:30; 02.08.2016р. 09:24; 03.08.2916р. 10:21), від жодної з авіакомпаній відповіді щодо статусу бронювання № JVMTRO та авторизації здійснення повернення вартості квитків не було отримано. Лише 08.08.2016р. була отримана відповідь від авіакомпанії Flexflight aps з проханням звернутися до фактичного перевізника YANAIR. З метою вирішення питання повернення коштів, одразу ж 08.08.2016 третьою особою було відправлено електронного листа на контактну пошту фактичного перевізника YANAIR (а.с. 92). Позивача-1 було проінформовано, що погодження з авіакомпанією умов повернення може потребувати додаткового часу, оскільки третя особа не вправі самостійно приймати такого роду рішення.

12.10.2016р. третьою особою було повторно подано заявку до валідуючого перевізника авіакомпанії Flexflight aps. на повернення вартості невикористаних авіаквитків за маршрутом Київ (UA) - Батумі (GE), які перебували в електронній системі GDS Sabre в статусі Refund application/RA (що згідно ОСОБА_9 Державної авіаційної адміністрації "Про впровадження електронних перевізних документів" №37 від 20.01.2009р. вказує на те, що невикористана вартість електронного квитка повернута або перерахована пасажиру). У звязку з тим, що в системі GDS Sabre статус купону (CPN Status) по маршруту Батумі (GE) - Київ (UA) було зазначено як USED (а.с. 93, 95) (що згідно ОСОБА_9 Державної авіаційної адміністрації "Про впровадження електронних перевізних документів" №37 від 20.01.2009р. вказує на статус електронного квитка як використаний для перевезення), заявку на повернення було подано лише щодо першого сегменту (рейс Київ - Батумі).

25.11.2016р. отримано авторизацію від авіакомпанії Flexflight aps на предмет повернення позивачу-1 коштів за усі невикористані авіаквитки. 06.12.2016р. кошти в розмірі 11 472 грн. були повернуті відповідно на рахунок позивача-1, з якого було здійснено оплату.

Крім того, відповідно до додаткових пояснень третьої особи 13.03.2017р. у звязку зі зміною у системі бронювання GDS Amadeus статусу купону (CPN Status) по другому сегменту маршруту Батумі (GE) - Київ (UA) з USED на OPEN (що згідно ОСОБА_9 Державної авіаційної адміністрації "Про впровадження електронних перевізних документів" №37 від 20.01.2009р. вказує, що купон (електронний квиток) дійсний для використання), ТОВ «ТІКЕТС.ЮЕЙ» подало заявку (Refund application/RA) до валідуючого перевізника - авіакомпанії Flexflight aps на повернення вартості авіаквитків по зазначеному сегменту.

20.03.2017р. було проведено операцію з повернення вартості авіаквитків по сегменту маршруту Батумі (GE) - Київ (UA) у розмірі 12 879 грн. та Додаткової послуги «Гарантія повернення у разі хвороби/смерті» у розмірі 249 грн., разом - 13 128,00 грн.

Згідно довідки "Альфа- Банк" від 21.03.2017р., а також виписок за картковим рахунком позивача-1 від 15.12.2016р. та від 30.03.2017р. третьою особою було повністю перераховано вартість придбаних електронних квитків (а.с. 188, 189, 207), що стало підставою для зменшення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо решти позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно п.78 ч.1 ст.1 Повітряного кодексу України (далі за текстом - ПК України) повітряне перевезення - перевезення пасажирів, багажу, вантажу або пошти, яке здійснюється повітряним судном на підставі відповідного договору повітряного перевезення.

Частиною 1 статті 98 ПК України визначено, що повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та його умови засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами), яким зокрема є квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира (ч.2, ч.3 ст. 98 ПК).

Згідно ч.8 ст. 98 ПК України суб'єктом, що надає агентські послуги з продажу повітряних перевезень, є юридична особа, яка здійснює діяльність з продажу повітряних перевезень за дорученням авіаперевізника або генерального агента на підставі договору. Такі суб'єкти повинні бути сертифіковані уповноваженим органом з питань цивільної авіації на відповідність вимогам авіаційних правил України. Суб'єкти, що надають агентські послуги з продажу повітряних перевезень, при здійсненні продажу повітряних перевезень повинні використовувати автоматизовані системи бронювання.

Відповідно до ч.2 ст. 100 ПК України правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб'єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Авіаперевізник зобов'язаний виконувати зазначені у частині другій цієї статті правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти, а також галузеві стандарти та нормативи якості обслуговування (ч.3 ст. 100).

Згідно ч.1 ст. 11 ПК нормативно-правове регулювання у сфері цивільної авіації здійснюється шляхом прийняття в установленому порядку нормативно-правових актів та прийняття уповноваженим органом з питань цивільної авіації авіаційних правил України, що регулюють діяльність цивільної авіації та використання повітряного простору України. При цьому, вимоги до повітряних перевізників з обслуговування та перевезення пасажирів, багажу; скасування польоту чи затримки вильоту, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт, встановлюються однаковими як для внутрішніх, так і міжнародних рейсів.

ОСОБА_9 №735 від 30.11.2012р. Міністерства інфраструктури України затверджено Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу (далі за текстом - Правила №735).

Згідно пункту 4 Розділу І "Загальні положення" Правил №735 авіаційний перевізник, що провадить діяльність, - перевізник, який виконує або має намір виконувати рейс за договором з пасажиром або за дорученням іншої особи, юридичної або фізичної, яка має контракт з цим пасажиром, перевозить або бере на себе зобов'язання перевезти пасажира та/або його багаж згідно з квитком, а також бере на себе зобов'язання надати всі інші послуги, що пов'язані з таким перевезенням, незалежно від того, чи є ця юридична або фізична особа фактичним перевізником або перевізником за договором. Термін "перевізник" включає агентів, працівників, представників і підрядників перевізника, якщо цими Правилами не передбачено інше.

Згідно п.1, п.3 глави 1 розділу ІV Правил №735 пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Відсутність, помилковість в оформленні або втрата квитка та багажної квитанції не впливають на дійсність договору перевезення. Умови договору перевезення, що додаються до квитка, не повинні суперечити Монреальській конвенції, Повітряному кодексу України та цим Правилам.

Згідно п. 37 ч.1 ст. 1 ПК України визначено, що електронний квиток - електронний документ, що включає маршрут-квитанцію, видану авіаперевізником або від імені авіаперевізника, електронні купони та, у разі використання, документ для посадки.

Відповідно до п. 22 ч.1 ст. 1 ПК України бронювання (резервування) - попереднє замовлення місця у повітряному судні на певні рейс і дату для перевезення пасажира або попереднє замовлення обсягу і тоннажу у повітряному судні на певні рейс і дату для перевезення багажу (вантажу).

ОСОБА_9 Державної авіаційної адміністрації "Про впровадження електронних перевізних документів" №37 від 20.01.2009р. були затвердженні Методичні рекомендації щодо вимог до форми електронного пасажирського квитка та багажної квитанції, електронної квитанції різних зборів та Методичні рекомендації з оформлення електронних авіаційних перевізних документів.

Відповідно до розділу І ОСОБА_9 Державної авіаційної адміністрації "Про впровадження електронних перевізних документів" №37 від 20.01.2009р. (далі за текстом - ОСОБА_9) електронний пасажирський квиток та багажна квитанція являє собою документ, який використовується для підтвердження договору перевезення пасажира та багажу, в якому інформація про повітряне перевезення пасажира та багажу представлена в електронній формі, та проведення розрахунків по цьому договору.

ОСОБА_9 затверджуються ряд термінів та визначень, які використовуються при оформленні електронного квитка. Зокрема "РЕАЛІЗУЮЧИЙ ПЕРЕВІЗНИК" ("MARKETING CARRIER") - авіакомпанія, що зазначена в електроном польотному/обмінному купоні(ах) як авіакомпанія, що виконує перевезення; "ФАКТИЧНИЙ ПЕРЕВІЗНИК" ("OPERATING CARRIER") - авіакомпанія, яка фактично виконує перевезення та надає інші послуги, пов'язанні з цим перевезенням. Фактичний перевізник та реалізуючий перевізник можуть бути різними авіакомпаніями при наявності між ними двосторонніх угод, наприклад, угоди про взаємне визнання кодів (код-шерінг); "ВІДПОВІДАЛЬНИЙ (ВАЛІДУЮЧИЙ) ПЕРЕВІЗНИК" ("VALIDATING CARRIER") - авіакомпанія, цифровий код якої фігурує при виконанні електронної операції (транзакції) з польотним/обмінним купоном(ами). Відповідальний перевізник є стороною, яка контролює та санкціонує транзакції з електронним квитком; АСБ/ГРС - автоматизована система бронювання/глобальна розподільна система.

Кожна авіакомпанія має розробити власне керівництво з оформлення електронних перевізних документів та доводити його до відома агентів з продажу перевезень.

З матеріалів справи вбачається, що бронювання квитків відбувалося в глобальній системі резервування, продажу квитків та адміністрування "WorldTicket Sell-More-Seats" (програмне забезпечення та сервери з доступом до Інтернет) (GDS) (ГДС)/(ГРС). Власником такого програмного забезпечення є компанія WorldTicket A/S ( Копенгаген, Данія).

З метою використання можливостей "WorldTicket Sell-More-Seats" між компанією WorldTicket A/S (виконавець за договором) та відповідачем ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД (замовник за договором) було укладено договір про надання послуг №1 від 29.08.2013р. (а.с. 100-114). Дана угода передбачає можливість забезпечення безквиткового продажу за допомогою спеціального програмного забезпечення GDS (ГДС) за плату.

Зокрема п. 2.19 було передбачено, що замовник укладе Інтерлайн договір та код-ширінг договір з авіакомпанією Flexflight aps. Угода між замовником та Flexflight aps. базуватиметься на стандартах ІАТА МІТА договорах. Замовник завжди розміщуватиме всі свої розлади для продажу в усіх ГДС під Flexflight aps. W2 ІАТА кодом. Бронювання зроблені в GDS (ГДС) по сигменту замовника (ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД ) будуть випущені по Flexflight aps. ІАТА ЕТКТ документу, а грошовий потік буде йти через ІАТА BSP в Flexflight aps. Замовник та Flexflight aps. розраховуються базуючись на квитки випущені на рейси, що вилетіли.

На виконання умов вищезазначеного договору ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД та авіакомпанія Flexflight aps. уклали комерційну угоду від 29.08.2013р. про сумісну господарську операцію та сумісне використання програми (а.с. 144-159).

За умовами договору Flexflight aps (відображається в договорі як W2) діє в якості маркетингової та етестованої авіакомпанії для будь-яких комерційно керованих ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД (відображається в договорі як YE) маршрутів з метою продажу в Глобальній Дистрибюторській Системі (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору сумісне використання програми передбачає, що W2 відображатиме маршрути, що експлуатуються YE в промислових каналах розподілу як польоти W2 керовані YE.

Згідно п.2.2. договору сумісна господарська операція передбачає, що W2 публікує тарифи та займається бронюванням та купівлею-продажем квитків за документами W2 (цифровий код рахунку ІАТА (Міжнародна асоціація повітряного транспорту) 365), доступних в промислових каналах розподілу для маршрутів, що експлуатуються відповідачем.

Пунктом 2.3 договору визначено, що угода про сумісну господарську операцію є односторонньою та лише W2 уповноважена видавати документи на польоти, що експлуатуються відповідачем, та не навпаки.

Згідно п.2.4. договору визначено, що дана угода на сумісну господарську операцію жодним чином не робить W2 відповідальною за будь-які витрати, пов'язані з експлуатацією маршрутів, керованих YE та YE не може висувати жодних претензій до W2, окрім капіталів, доведених випущеними з рахунків BSP ("Планування виставлення рахунків та врегулювання взаєморозрахунків") на користь W2 за талони електроних квитків згідно статусу, описаного в розділі 3.2. та отриманих W2 на банківський рахунок.

В умовах договору щодо врегулювання сумісної господарської операції вказано, що W2 повинна керуватися інструкціями відповідача при публікації тарифів та правил їх встановлення. WorldTicket, що забезпечує Центральну Систему Бронювання для обох W2 та YE, повинна виконувати робочий процес, пов'язаний з публікацією тарифів.

Згідно п.3.2. договору W2 повинно виплатити дохід від талонів, проданих за документами W2 за частинами, що керуються ОС (хоча раніше в договорі вказується про керування YE) одразу ж, як талон набув кінцевого статусу такого, як: а) "здійснений"; б) "не зареєстрований".

Це означає, що талон не може бути компенсований чи зареєстрований повторно, та до Атестованої Авіакомпанії не можуть бути висунені претензії з боку пасажирів стосовно вартості талону.

В пункті 3.3. договору визначено, що W2 повинна документувати шляхом повної прозорості для YE будь-яку та всю відповідну інформацію, доступну W2 зі звітів WorldTicket, даних BSP та банківських трансакцій.

Відповідно до п. 3.7 договору відповідач повинен підтримувати будь-які запити від місцевих агентів з подорожей так, як би вони були маркетинговими, атестованими та діючими перевізниками. WorldTicket та Flexflight пересилатимуть всі запити від агентів з подорожей до відповідача та розміщуватимуть контакту інформацію з підтримки на сторінках Глобальної Дистрибюторської системи та на веб-сайтах.

Таким чином, за умов даного договору авіакомпанія Flexflight зобов'язалася діяти як валідуючий перевізник, а ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД як фактичний/реалізуючий перевізник. При цьому, бронювання зроблені в GDS по сигменту ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД завжди мають бути випущені під Flexflight aps. W2 ІАТА кодом, при цьому передбачається можливість контролю відповідачем кількості бронювань, руху коштів, статусу талонів (білетів).

В свою чергу авіакомпанія Flexflight aps (авіакомпанія за договором) в особі свого представника фірми "Авіарепс АГ" та ТОВ "ТІКЕТС.ЮЕЙ" (агент за договором) уклали агентський договір (а.с. 172-179), згідно якого авіакомпанія доручила агенту здійснювати продаж послуг від імені та в інтересах авіакомпанії на території України на рейси виконувані авіакомпанією, а також на рейси інших перевізників, з якими у авіакомпанії існують відповідні угоди, що передбачає можливість отримання коштів агентом, їх перерахування, а також здійснення повернення коштів клієнтам по цілком або частково невикористаних документах на перевезення (п.1.1, п.1.2, п.3.1, п.5.1.3, п.7.1).

Згідно ч.1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, частинами 3 та 4 статті 8 ЦПК України визначено, що у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір.

В пункті 1 розділу І Правил №735 визначено, що ці Правила розроблено з урахуванням зокрема вимог Монреальської конвенції 1999 року, Загальних умов перевезень пасажирів і багажу, встановлених Міжнародною асоціацією повітряного транспорту ("General Conditions of Carriage (passenger and baggage)", IATA), та резолюцій і рекомендованої практики Міжнародної асоціації повітряного транспорту (IATA).

Монреальською конвенцією "Про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень" від 28.05.1999 року (далі за текстом - Конвенція) , яка набрала чинності для України з 06.05.2009 року, урегульовано питання здійснення перевезень, що виконуються особами, які не є перевізниками за договором (Глава V Конвенції).

Так, в ст. 39 Конвенції вказується, що положення цієї глави застосовуються тоді, коли особа (далі - перевізник за договором) як основна сторона укладає договір перевезення, який регулюється цією Конвенцією, з пасажиром або вантажовідправником, або з особою, яка діє від імені пасажира або вантажовідправника, а інша особа (далі - фактичний перевізник), будучи уповноваженим перевізником за договором, здійснює все перевезення або його частину, але не є стосовно такої частини послідовним перевізником у контексті цієї Конвенції. Наявність згаданих повноважень є презумпцією за відсутності доказу протилежного.

Згідно ст. 40 Конвенції, якщо інше не передбачено в цій главі, у випадках, коли фактичний перевізник здійснює повністю або частково перевезення, яке відповідно до договору, передбаченого статтею 39, регулюється цією Конвенцією, на перевізника за договором та на фактичного перевізника поширюється дія норм цієї Конвенції, причому на першого з них - стосовно всього перевезення, передбаченого договором, а на другого - лише стосовно того перевезення, яке він здійснює.

Відповідно до ст. 41 Конвенції, дія чи бездіяльність фактичного перевізника і його службовців та агентів, які діяли в рамках своїх обов'язків, стосовно перевезення, що здійснювалося фактичним перевізником, уважаються діями чи бездіяльністю й перевізника за договором. Дія чи бездіяльність перевізника за договором і його службовців та агентів, які діяли в рамках своїх обов'язків, стосовно перевезення, що здійснювалося фактичним перевізником, уважаються діями чи бездіяльністю й фактичного перевізника.

Статтею 42 Конвенції визначено, що будь-які претензії, що пред'являються, або вказівки, що надаються перевізнику на підставі цієї Конвенції, мають однакову силу незалежно від того, чи пред'явлені вони перевізнику за договором чи фактичному перевізнику.

Згідно ст. 45 Конвенції будь-який позов про відповідальність, що стосується перевезення, яке здійснюється фактичним перевізником, може за вибором позивача бути поданий проти цього перевізника або проти перевізника за договором, або проти обох, разом чи окремо. Якщо позов порушений лише проти одного із цих перевізників, він має право залучити й іншого перевізника до справи в суді, до якого подано позов, при цьому процедура такого залучення та його наслідки визначаються законом, який застосовує суд.

На виконання вимог ст. 100 ПК України відповідачем були розроблені Правила повітряного перевезення пасажирів та багажу ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД., які погодженні начальником управління авіаційних перевезень та ліцензування департаменту авіаційних перевезень та аеропортів Державіаслужби України 04.07.2014, введено в дію ОСОБА_9 №306-ОД від 07.07.2014 та які розміщені на феб- сайті відповідача в мережі Інтернет за адресою http://yanair.ua/rules.html.

Так, в п. 1 розділу ХХІ Правил повітряного перевезення пасажирів та багажу ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД. визначено, що ці Правила поширюються на перевезення, які здійснюються згідно з комерційними угодами між перевізниками (відомі як угоди про «спільне використання кодів» (codesharing), перевезення за угодою «інтерлайн» (interline)), навіть якщо у квитку визначений інший перевізник, ніж той, що фактично здійснює перевезення. Якщо існує будь-яка така комерційна угода, то перевізник (його агент з продажу) має надати пасажиру під час здійснення бронювання перевезення інформацію про те, який перевізник є договірним, а який фактично здійснює перевезення. Під час реєстрації пасажира на рейс ця інформація надається фактичним перевізником або його уповноваженим агентом з обслуговування в аеропорту відправлення.

Таким чином, зважаючи на укладені відповідачем договори, особливість яких полягає в можливості відповідача продавати свої послуги в глобальні розподільній системі ("WorldTicket Sell-More-Seats") лише через Flexflight aps, зважаючи на можливість відповідача контролювати процес продажу квитків, в т.ч. агентами Flexflight aps у разі продажу квитків на рейс, який виконується відповідачем, потік коштів, беручи до уваги Правила повітряного перевезення пасажирів та багажу ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД., та виходячи з положень Конвенції, дія норм якої поширюється на обох перевізників, суд вважає, що позивачі правомірно звернулися з позовом до фактичного перевізника, яким є ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД.

Разом з тим, визначаючи обсяг позовних вимог, які заявлені обґрунтовано суд виходить з наступного.

Питання компенсації пасажирам за скасований рейс врегульовано зокрема ПК України .

Так, згідно ч.16 ст. 100 ПК України пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.

Умови та порядок виплати пасажирам компенсації, в т.ч. через скасований авіарейс визначені в Розділі ХІІІ ПК України.

Зокрема, в ч.1 та ч.2 статті 103 ПК України визначено, що положення цього розділу застосовуються до пасажирів, які вирушають з/до аеропорту, розташованого на території України, а також до пасажирів, які вирушають з/до аеропорту, розташованого в іншій країні, до/з аеропорту, розташованого на території України. Положення цього розділу застосовуються до пасажирів (регулярних та чартерних рейсів), яким відмовлено у перевезенні проти їхньої волі або рейс яких скасовано чи затримано, за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутній для проходження реєстрації у час, що передбачений правилами авіаперевізника та письмово зазначений (включаючи електронні засоби), або, якщо час реєстрації не зазначено, не пізніше ніж за 45 хвилин до зазначеного часу відправлення, чи забронював рейс, який затримано/перенесено авіаперевізником або фрахтувальником повітряного судна (туроператором) на інший рейс незалежно від причин затримки/перенесення.

Таким чином, однією з необхідних умов для реалізації права на виплату компенсації у разі скасування авіарейсу є підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутність пасажира для проходження реєстрації. При цьому, у разі скасування рейсу право пасажира на компенсацію передбачену ст. 104, ст.105 ПК України виникає, якщо його не поінформовано про скасування рейсу: - щонайменше за два тижні до запланованого часу відправлення; - у період не більше ніж за два тижні і не менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за дві години до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через чотири години після запланованого часу прибуття; - менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за годину до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через дві години після запланованого часу прибуття.

Крім того, суд вважає, що позивачами не доведено, що мало місце саме скасування рейсу.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для надіслання третьою особою на електронну скриньку позивача-1 повідомлення про анулювання рейсу стала інформація відповідача про зміну в розкладі руху з 29.07.2016р. по 23.09.2016р. за рейсами Київ (UA) - Батумі (GE) та Батумі (GE) - Київ (UA), а саме перенесено час вильоту за першим сегментом з 08.год.30хв на 16год.30хв. з датою вильоту 09.08.2016р. та за другим сегментом з 22год.00хв. на 21год.00хв. з датою вильоту 28.08.2016р. (а.с. 115-117). При цьому, представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що повідомлення, яке надсилалося позивачу-1 є стандартним, а фактично мало місце перенесення рейсу.

Слід зазначити, що поняття "перенесення рейсу" не міститься ПК України, а лише в ч.2 статті 103 ПК України ставиться тотожність між поняттями "затримано"/"перенесено", за що передбачені інші умови та вид компенсації.

Таким чином, суд вважає вимоги позивачів про стягнення по 250 євро компенсації необґрунтованими.

Згідно ч.15 ст. 100 ПК України пасажир має право відмовитися від повітряного перевезення і одержати назад плату за послуги у порядку, встановленому авіаційними правилами України та правилами авіаперевізника.

Згідно з Правилами №735 повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) здійснюється за місцем придбання квитка або в головному офісі перевізника (офісі з продажу перевезень перевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. У разі якщо оплата була здійснена електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток (п. 1 глави 1 розділу 19).

Повернення коштів здійснюється у день розірвання договору перевезення (пред'явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання перевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане перевезення, яке оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів (п. 5 глави 1 розділу 19).

Аналогічний порядок повернення коштів визначено Правила повітряного перевезення пасажирів та багажу ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД. Зокрема повернення коштів здійснюється у день розірвання договору перевезення (предявлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання ТОВ «ЯнЕір» ЛТД інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане перевезення, яке оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору перевезення в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів (п.5 глави 1 розділ ХІХ).

Як вказувалося вище, запит позивача-1 про повернення коштів було надіслано на електронну адресу третьої особи 28.07.2016р., яка вказала про оброблення запиту продовж 36 годин (а.с. 15, 16). Про даний запит на повернення третьою особою 31.07.2016р. був повідомлений перевізник.

Частиною 3 ст.101 ПК України визначено, що дія Закону України "Про захист прав споживачів" (далі за текстом - Закон) поширюється на повітряні перевезення, крім питань, які врегульовані цим Кодексом, правилами повітряних перевезень пасажирів та вантажів, міжнародними договорами України.

В пункті другому Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 2.04.1996р. вказується, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають зокрема із договорів перевезення громадян та їх вантажу.

Згідно ч.9 ст. 12, якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

При цьому, частина друга статті 12 Закону визначає, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків.

В п.7 ч.1 ст.1 Закону визначено поняття договору, як усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ).

Таким чином, слід дійти висновку, що право на неустойку у разі порушення строків повернення коштів при розірванні договору перевезення має споживач, з яким укладено договір перевезення (на ім'я якого видано квиток).

З матеріалів справи вбачається, що договір перевезення було укладено з кожним з позивачів, а тому право на виплату неустойку має кожен з них як споживач, виходячи з суми неповернутих коштів по окремо взятому квитку. Тому, оплата вартості квитків позивачем-1 за допомогою належної їй банківської картки не можна вважати підставою для стягнення неустойки лише на її користь, про що вказано в позові (в заяві про зменшення позовних вимог). Оплата вартості квитків за допомогою карткового рахунку та повернення сплачених коштів саме на такий рахунок, у разі розірвання договору перевезення (повернення невикористаних електронних квитків), передбачена чинним законодавством можливість (порядок).

Виходячи з дати подання вимоги про повернення коштів за квитки, періоду нарахування неусойки, що вказаний представником позивачів в розрахунку позовних вимог, повернення вартості квитків двома платежами, а саме 06.12.2016р. (сплачено 11472грн.) та 20.03.2017р. (сплачено 13128грн.), вартість квитка позивача-1, яка становить 5470,80грн., суд вважає, що обґрунтованою сумою неустойки, яка підлягає стягненню на користь позивача-1 з відповідача є 9601,11грн. (5470,80грн. *1/100*120днів = 6564,96грн.) + (2919,38грн. (пропорційно визначена частина суми неповернутих коштів у вартості квитка позивача станом на 06.12.2016р.) * 1/100*104дні = 3036,15грн.).

Також, у зв'язку з порушенням строку повернення коштів за квитки позивач-1 просить стягнути на свою користь з відповідача 1926,55грн. інфляційних втрат та 354,85грн. 3% річних згідно ст. 625 ЦК України.

Суд вважає такі вимоги також необґрунтованими.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, дана норма застосовується у разі порушення зобов'язальних правовідносин та є мірою відповідальності боржника перед кредитором, а не перевізника перед пасажиром у разі розірвання договору перевезення. За користування чужими грошовими коштами без достатньої правової підстави передбачена інша відповідальність.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача-1 неустойки за неповернення коштів в сумі 9601,11грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Представником позивачів - адвокатом ОСОБА_1 було заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 3000грн. та витрат пов'язаних з явкою до суду позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а саме по 640грн. добових на кожного.

В підтвердження клопотання було надано договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат на таку допомогу, який зроблений в межах граничних розмірів компенсації витрат на правову допомогу (а.с. 191), квитанцію до прибуткового касового ордера №13/16 про сплату ОСОБА_4 3000грн. за надану правову допомогу (а.с. 193).

В пункті 48 Постанова Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014р вказується, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Дослідивши надані в підтвердження клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу документи суд вважає їх такими, що підтверджують понесені витрати.

Разом з тим, такі витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог. Виходячи з заяви про зменшення позовних вимог, обсягу задоволених вимог, суд доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати з надання правової допомоги в сумі 352,72грн.

Однак, суд вважає необґрунтованим клопотання про відшкодування позивачам добових.

Виходячи зі змісту ст. 85 ЦПК України виплата добових пов'язується з відрядженням працівника, його витратами на харчування, міський проїзд та інші витрати, пов'язані із перебуванням в іншому населеному пункті. Однак доказів вибуття у відрядження позивачів з м. Києва до м.Житомира, наявності офіційного працевлаштування не надано. При цьому, суд зазначає, що позов в порядку захисту прав споживачів міг розглядатися за місцем проживання позивачів, що виключало б необхідність виїзду в інший населений пункт.

Оскільки позивачі як споживачі були звільнені від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 39-45 Монреальської конвенції 1999 року, ст. ст. 100-105 Повітряного кодексу України, ст.ст. 1, 12 Закону України "Про захист прав споживачів" керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР» ЛТД () на користь ОСОБА_4 - 9601 (дев'ять тисяч шістсот одну грн.) 11коп. - неустойки за не здійснене повернення сплаченої суми грошей.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР» ЛТД () на користь ОСОБА_4 - 352,72грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНЕІР» ЛТД () на користь держави - 96,01грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя О. Й. Адамович