№ 556/937/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2017 року.

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Іванків О.В.,

секретаря Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

встановив:

Адміністрація ПАТ КБ «Приватбанк» звернулась до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 373398,45 грн. та судових витрат банку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, про що надав суду письмову заяву, просив розглянути справу у відсутності представника, дав згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_1 тричі в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, про перенесення часу судового розгляду не клопотав, заперечень чи пояснень на позов не надав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, в яких вказував, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука є припиненою, у зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього боргу за договором поруки.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Так, судом встановлено, що 21.02.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір 209827-CRED, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 6000 доларів США, на строк до 20.08.2009 року із сплатою 24% річних, який зобовязувався повертати щомісячними платежами згідно погодженого графіку.

Факт укладення кредитного договору підтверджується оглянутими в судовому засіданні письмовими доказами, в т.ч. кредитним договором 209827-CRED з додатками, який підписано сторонами, заявами, копіями платіжних квитанцій.

Як вбачається зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 гл.71 Цивільного Кодексу України щодо договору позики.

Позивач виконав умови договору, а саме надав ОСОБА_1 кредит в сумі 6000 доларів США, що підтверджується заявою ОСОБА_1 про підтвердження зарахування кредитних коштів на картковий рахунок.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором належним чином не виконує, повернення договору та сплату відсотків згідно затвердженого графіку не здійснює. У звязку із цим станом на 24.02.2016 року у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 19429,88 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 4536,89 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Згідно судового наказу Володимирецького районного суду від 28.10.2009 року, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 5717,12 доларів США, і дану суму необхідно відняти від загальної суми заборгованості ОСОБА_1А та стягнути в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13712,76 доларів США.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст.ст.1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, в разі несвоєчасного повернення борг стягується в порядку виконання зобовязань. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась неповернутою, та сплати належних йому процентів.

Оскільки своїх зобовязань щодо повернення боргу відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 підставними і такими, що підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог до ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

В забезпечення даного кредитного договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 21.02.2009 року було укладено письмовий договір поруки №209827cred/ДП/1, за умовами якого в разі невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором поручитель несе солідарну з ним відповідальність.

Відповідно до п.4 договору поруки боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

П.5 договору передбачено, що у випадку невиконання боржником будь-якого обовязку, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного (их) обовязку (ів).

П.6 договору передбачено, що пручитель зобовязаний виконати обовязок (ки), зазначені у письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору.

Відповідно до п.11 договору поруки, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за Кредитним договором.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором 209827-CRED від 21.02.2008року вбачається, що ОСОБА_1 перестав належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором з вересня 2009 року, і з цього часу заборгованість почала накопичуватися.

У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за договором банк звернувся до суду з позовом 04 квітня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Також, виходячи з положень другого речення ст.559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання ( у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Так, у даній справі, передбачено погашення кредиту періодичними платежами, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням.

Таким чином, перебіг шестимісячного строку для пред'явлення Банком вимог до поручителя розпочався з вересня 2009 року (невиконання позичальником зобов'язань). У шестимісячний проміжок часу Банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'явив.

Натомість банк звернувся до суду лише 04 квітня 2016 року.

Отже, відповідачем ОСОБА_2 доведено, а банком не спростовано, що позовні вимоги до поручителя є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 526, 554, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.15, 30, 209, 212 ЦПК України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, в користь Публічного акціонерного товариства КБ Приватбанк заборгованість по кредитному договору в сумі 13712,76 доларів США, що станом на 24.02.2016 року складає 373398 (триста сімдесят три триста девяносто вісім) грн. 45 коп., судові витрати, понесені позивачем при подачі позову та підтверджені документально в сумі 5600 (пять тисяч шістсот) грн. 98 коп., а всього стягнути 378999 (триста сімдесят вісім тисяч девятсот девяносто девять ) грн.43 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через районний суд. Апеляійну скаргу може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутніми під час проголошення рішення, можуть подати апеляцію протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляція не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

С У Д Д Я :