Номер провадження: 22-ц/785/569/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

16.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся із позовом про стягнення з відповідача матеріальних збитків і моральної шкоди.

Остаточно уточнивши вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 250 000 гривень і 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з листопада 2013 року є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач з 1995 року по лютий 2013 року проживав в спірній квартирі разом зі своєю сімєю. В лютому 2013 року відповідача примусово виселено з квартири. Сам позивач зайшов в квартиру вперше після тривалої відсутності у вересні 2013 року. Квартира знаходилась в непридатному для проживання стані, оскільки в ній було відсутнє будь-яке майно для проживання, зокрема газова плита, двері, вікна, ванна з унітазом.

З приводу пограбування майна зі спірної квартири порушена кримінальна справа, однак досудове слідство триває до цього часу.

Посилаючись на те, що особа має право на відшкодування завданих їй матеріальних та моральних збитків, шкоду завдано з вини відповідача, позивач просив позов задовольнити.

У судовому засіданні в суді першої інстанції позивач повністю підтримав позовну заяву.

Відповідач і його представник у судовому засіданні в суді першої інстанції позов не визнали, зазначаючи про недоведеність вимог.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати , справу направити на новий розгляд, посилаючись на незаконність рішення суду, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року, скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 13.07.2015 року,а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.169, 171,235-237 т.1).

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивач, остаточно уточнивши вимоги просив стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 250 000 гривень і 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди (а.с.2,3,40,41 т.1).

Суд, відмовляючи у позові виходив з того, що позивач, належними та допустимими доказами не довів своїх вимог (а.с.115-117 т.1).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

В суді першої інстанції заявлялись і вирішувались вимоги позивача про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої зокрема, майну квартирі АДРЕСА_1, користувачем якої є позивач.

Позивач стверджував, що шкоду завдано з вини відповідача.

Майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ч.1 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. 1167 ч.1 ЦК України).

Для відшкодування матеріальної і моральної шкоди з підстав ст.ст. 1166 ч.1, 1167 ч.1 ЦК України потрібно довести: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача, а також вину особи у заподіянні шкоди.

У деліктних правовідносинах обов'язок довести наявність шкоди і її розмір, а також протиправність поведінки й вину особи покладається на позивача.

Встановлено, що між сторонами тривалий час існують спори з приводу користуванням спірним жилим приміщенням квартирою №93 по проспекту Добровольського,149 в м. Одесі, які були предметом розгляду в судах різних юрисдикцій (а.с.42-46,125-127,200-208,223,224 т.1,27-34 т.2).

На початку 1990-х років в спірній квартирі проживали колишня дружина позивача, його донька і онука. В лютому 1995 року донька позивача ОСОБА_4 і відповідач уклали шлюб. Позивач на той час був відсутній в квартирі (а.с.125-127,200-208 т.1).

28.01.2013 року, на підставі заяви позивача відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення суду від 23.03.2012 року про виселення відповідача і його дітей зі спірної квартири (а.с.200-202 т.1, копія матеріалів виконавчого провадження №36202201).

13.02.2013 року державним виконавцем складено акт про виконання рішення суду від 23.02.2013 року щодо виселення відповідача і його дітей зі спірної квартири (а.с.53 т.1, копія матеріалів виконавчого провадження №36202201).

Позивач, як сторона виконавчого провадження був присутній під час здійснення державним виконавцем виконавчих дій 13.02.2013 року, і, у встановленому законом порядку, оскаржив дії та бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення 13.02.2013 року (копія матеріалів виконавчого провадження №3620201).

Згідно акту державного виконавця, 13.02.2013 року, під час здійснення виконавчих дій по виселенню відповідача зі спірної квартири, акт про огляд квартири не складався, фіксування стану квартири за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Відповідач у засіданні колегії суддів пояснював, що після виселення 13.02.2013 року спірна квартира знаходилась в задовільному стані і відновленню або ремонту на час його виселення не потребувала.

Зазначені обставини в суді апеляційної інстанції підтвердили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 і ОСОБА_7, при цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були залучені державним виконавцем у якості понятих й підписали акт від 13.02.2013 року.

20.09.2013 року державним виконавцем складено акт про заміну замків в квартирі і передачу ключів позивачу (копія матеріалів виконавчого провадження №36202201).

27.09.2013 року слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області відкрито кримінальне провадження за ст. 194 ч.1 КК України, за фактом

пошкодження спірної квартири. Досудове розслідування по даній кримінальній справі триває до цього часу (а.с.15-19 т.1).

10.10.2013 року працівниками КП ЖКС «Північний» складено акт про непридатний стан спірної квартири для проживання (а.с.4 т.1).

Акт від 10.10.2013 року зазначає про непридатний стан для проживання в спірній квартирі і не містить відомостей про те, з яких причин або з чиєї вини квартира приведена в непридатний стан.

Відповідач стверджував у засіданні колегії суддів, що з 13.02.2013 року він не мав доступу до спірної квартири, не проживав в ній, а тому не може нести матеріальну відповідальність за те, що квартира з лютого по вересень 2013 року стала непридатною для проживання.

Доводи відповідача в цій частині, позивач, всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК України, належними та допустимими доказами, не спростував.

Зважаючи на те, що позивач, належним та допустимими доказами не довів того, що станом на 10.10.2013 року діями /бездіяльністю/ відповідача квартира АДРЕСА_1 приведена в непридатний стан, між діями /бездіяльністю/ відповідача і шкодою є безпосередній звязок і в спричиненні шкоди є вина відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за недоведеністю вимог.

Доводи позивача про те, що шкоду спричинив саме відповідач, які ґрунтуються на припущеннях позивача, не заслуговують на увагу.

Так, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч.4 ЦПК України).

Приєднані до матеріалів справи акти від 14.09.1999 року і від 06.09.2001 року колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються предмету доказування обставин, які мали місце в 2013 році (ст. 58 ч.3 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за недоведеністю вимог, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_8

ОСОБА_9