АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Болотова Є.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача Передереєва В.Г.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», поданою представником Сокуренко Наталією Вікторівною

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «КБ «Приват Банк» через свого представника подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, невірну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Справа № 361/8029/15
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/2067/2017
Головуючий у суді першої інстанції: О.В. Журавська
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку пред'явлення кредиторських вимог, оскільки строк виконання зобов'язання встановлено до 25.06.2015 року, а банк звернувся до суду із позовом 24.11.2015 року, тобто протягом року з дня настання строку вимоги. Суд безпідставно послався як на доведену обставину, що відповідач повідомляв банк про смерть позичальника листом від 15.03.2013 року. Вважає, що суд повинен був стягнути з відповідача заборгованість в межах вартості спадкового майна, а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, оскільки не надав суду доказів, що вартість успадкованого майна складає більше ніж заборгованість позивальника за кредитним договором.

В суді апеляційної інстанції представник позивача Передереєв В.Г. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правовідносини, які виникли між Банком та ОСОБА_3, як поручителем на підставі договору поруки є припиненими, порука є припиненою оскільки позичальник помер приблизно 20.10.2012 року, а відповідно основне зобов'язання є припиненим, як є припиненим і порука як додаткове зобов'язання за кредитним договором. В цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду.

Але, суд першої інстанції також не вбачав підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_3, як спадкоємця померлого позичальника, у зв'язку з тим, що позивачем не доведена вартість отриманого відповідачем у спадщину майна після смерті батька (позичальника за кредитним договором).

Проте, колегія суддів не може погодитися з цім висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель-відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.06.2008 року між ПАТ «КБ «Приват Банк» та ОСОБА_7 було укладеного кредитний договір № К2Р6АN24115683, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит для придбання автотранспортного засобу у розмірі 31574, 21 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік, строком до 25.06.2015 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором №К2Р6АN24115683 від 26.06.2008 року, між ПАТ «КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № К2Р6АN24115683 від 26.06.2008 року.

Як зазначає банк, він свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. ОСОБА_7 покладених на нього за договором кредиту зобов'язань належним чином не виконав, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 16.10.2015 року становила 113326,44 доларів США, що за курсом НБУ складало 2458050,58 грн.

Так, у листопаді 2015 року ПАТ «КБ «Приват Банк» звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості.

Як вбачається, у ході розгляду справи судом було встановлено, що позичальник ОСОБА_7 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.182).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2016 року провадження у справі за позовом ПАТ «КБ «Приват Банк» до ОСОБА_7 закрито на підставі п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2016 року цивільну справу за позовом ПАТ «КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Деснянського районного суду м.Києва.

Як вбачається, ПАТ «КБ «Приват Банк» у зв'язку із отриманням відомостей про смерть боржника ОСОБА_7, 07 листопада 2016 року подав до суду заяву про зменшення позовних вимог з 113326,44 доларів США, що за курсом НБУ складає 2458050,58 грн. до 1295110,54 грн., мотивуючи перерахунком заборгованості до моменту смерті боржника.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Кредитні правовідносини, які були забезпечені порукою, припинились 20.10.2012 року у зв'язку зі смертю позичальника, відповідно порука припинилась також 20.12.2012 року.

З підстав вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що смерть позичальника, є підставою припинення зобов'язань за кредитним договором №К2Р6АN24115683 від 26.06.2008 року, а тому припинилася також порука ОСОБА_3 за договором поруки № К2Р6АN24115683 від 26.06.2008 року, укладеним в якості забезпечення виконання основного зобов'язання. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порука припинилася у зв'язку зі смертю боржника за основним зобов'язанням, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Проте висновок суду щодо обґрунтування відмови у задоволенні позову ПАТ «КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3, як правонаступника померлого ОСОБА_7, виходить за межі позовних вимог, оскільки позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, як спадкоємця померлого позичальника, банком не заявлялись та не обґрунтовувались.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями частини 2 статті 31 ЦПК України визначено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк пред'явив позов до ОСОБА_3 як до поручителя. Після отримання судом інформації про смерть позичальника за кредитним договором ОСОБА_7 банк подав до суду лише заяву про зменшення розміру позовних вимог, фактично банк перерахував суму заборгованості до моменту смерті боржника, проте із позовною заявою про зміну обґрунтування позову чи зміни підстав позову Банк до суду не звертався. Тобто, банк не змінював підстав позову, а тому суд першої інстанції не повинен був вирішувати питання про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 як з особи, яка прийняла спадщину після смерті позичальника, оскільки таких вимог банком не заявлялось.

Отже, відмовляючи Банку у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 як зі спадкоємця ОСОБА_7, заборгованості за кредитними зобов'язаннями, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги і те, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2016 року було закрито провадження у справі в частині вимог банку до ОСОБА_7 з посиланням на те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, оскільки позов було пред'явлено банком до суду вже після смерті позичальника.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову ПАТ «КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3, як до правонаступника ОСОБА_7, підлягає скасуванню. Суд апеляційної інстанції не ухвалює нового рішення в цій частині, оскільки таких позовних вимог банком заявлено не було. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3, як правонаступника ОСОБА_7, скасувати.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: