У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за договором №б/н від 11 квітня 2008 року в розмірі 22281,80 грн. з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 13303,02 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6898,46 грн.; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом в розмірі 543,09 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1037,23 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права. Зазначає, що до спірних відносин п. 6.4 Поcтанови Правління національного банку України «Про здійснення операцій з використання спеціальних платіжних засобів» не застосовується, оскільки вказана норма регулює використання платіжних карток, а не апарату мобільного пристрою (телефону).

Судом не враховано, що підставою для проведення банком операцій зі списання коштів з карткового рахунку є правильність введення динамічного паролю, що підтверджує волевиявлення власника рахунку на переказ коштів, однак при списанні коштів з картки відповідача нею номер картки, пароль чи пін-код номера телефону нікому не повідомлявся.

Зазначає, що в силу п. 4 ст. 201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі, оскільки 06 липня 2013 року відомості щодо викрадення коштів з її карткового рахунку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003974 та розпочато досудове розслідування.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач самостійно надала інформацію про номер ЕМЕІ свого мобільного телефону сторонній особі та негайно не повідомила банк про розголошення такої інформації, що позбавило можливості позивача негайно зупинити здійснення операцій у використанні спеціального платіжного засобу, а тому списані кредитні кошти підлягають поверненню. Суд першої інстанції вказує, що наявність кримінального провадження не позбавляє права відповідача в подальшому звернутися до осіб, які зняли кошти, з цивільним позовом про відшкодування заподіяної їй шкоди.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», чинного на час виникнення між сторонами спірних відносин, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно п. 9 розділу VI вказаного Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2008 року між сторонами по справі було укладено договір №б/н згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладанні вказаного договору ОСОБА_1 була підписана відповідна заява де містилися умови кредитування, тарифи кредитних послуг та вказано її особистий номер телефону. Крім того, в тексті вказаної заяви перед підписом заявника зазначено, що він ознайомився і згодний з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і тарифами Банку та Умовами надання банківських послуг.

Вбачається, що банк оформив та видав відповідачу платіжну картку за № 73088 і пін-код до неї та здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій позивача із використанням платіжної картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав умови договору та надав кредитні кошти, а відповідач в свою чергу порушив порядок погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості станом на 31 серпня 2014 року в сумі 22281,80 грн. з яких: 13303,02 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6898,46 грн. - відсотки за користування кредитом; 543,09 грн. - пеня та комісія за користування кредитом; 1537,23 грн. - штраф.

Судом встановлено і це не заперечується відповідачем, що 4 липня 2013 року на номер телефону ОСОБА_1 зателефонувала невідома особа, яка представилась працівником «Київстар» та попросила сказати ІМЕІ телефону та набрати комбінацію х06#. Відповідач підтвердила, що продиктувала невідомій особі вказані дані, оскільки вважала, що вказана особа є дійсно працівником «Київстар», а в подальшому її номер телефону було заблоковано.

Того ж дня 04 липня 2013 року із кредитного рахунку ОСОБА_1 було проведено списання коштів на картки інших осіб в розмірі 14 500,00 грн.

Вважаючи списання незаконне та безпідставне, відповідач звернулася з заявою про блокування картки та повернення коштів до операторів банку, а 06 липня 2013 року про такі неправомірні дії повідомила Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, або доказів того, що позивач вчинив одну з дій, передбачених ст. 24 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" щодо здійснення спірного переказу, відповідач суду не надав і судом їх не здобуто.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що транзакції по списанню спірних сум були проведені з використанням даних контактного телефону відповідача, який в подальшому було заблоковано, на який могли надходили паролі і коди зняття коштів внаслідок цих дій і були проведені транзакції по списанню кредитних коштів, ґрунтуються на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у належний спосіб не надав достатньої інформації щодо можливості зняття коштів із його рахунків без його на те згоди іншим особам, оскільки не повідомляв дані платіжної картки, а лише зазначив дані апарата мобільного телефону та ввів комбінацію цифр та знаків, що виключає його вину у списанні коштів спростовується слідуючим.

Як вбачається із змісту Умов і правил надання банківських послуг, питання безпеки та застереження, які сприяють безпечному використанню банківських послуг описані те тільки права споживача послуг, але й обовязки, виконання яких самим споживачем унеможливлює шахрайські дії із коштами на рахунках позивача. Зокрема, п.п.2.1.4.5 держатель картки зобовязується не повідомляти ПІН, постійний та одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати картку, її реквізити для здійснення операцій іншими особами, а також нести відповідальність за здійснення операцій з використання пін-коду, постійного, одноразового паролів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач у телефонній розмові самостійно надав інформацію невідомій особі номер ЕМЕІ свого мобільного телефону, ввів комбінацію цифр та знаків, що призвело до блокування сім-картки телефону, при цьому негайно не повідомив негайно не повідомила банк про надання такої інформації іншим особам, чим порушив Умови і правила надання банківських послуг.

Наведені дії відповідача сприяли вчиненню несанкціонованої операції по списанню коштів із його рахунку, а тому банк, згідно п.1.1.5.5. наведених Умов і правил надання банківських послуг не може нести відповідальності за вчинені дії відповідача.

Будь-яких доказів того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю не сприяла в несанкціонованому знятті коштів з її рахунку, незаконному використанню номера авторизованого телефону клієнта, якому належить картка, з подальшим введенням динамічного паролю або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, ОСОБА_1 не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про вину відповідача як підставу цивільно-правової відповідальності.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд зобовязаний зупинити провадження по вказаній справі на підставі п. 4 ст. 201 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки вказаною нормою статті передбачено, що зупинення провадження в цій цивільній справі можливе лише при наявності іншої справи, яка розглядається в порядку кримінального судочинства. Наявність кримінального провадження внесеного 06 липня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003974 згідно якого розпочато досудове розслідування не є підставою для зупинення провадження у цій цивільній справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді