_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/520/39/17
УХВАЛА

04 січня 2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаним поданням, та посилаючись на ухилення боржника від виконання рішення суду № 2-1870/10, про стягнення грошових сум з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1430083,81 грн., просив суд тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі території України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець в ході судового засідання з розгляду подання, заявлені вимоги підтримав з наведених у поданні підстав, та наголошував, на тому, що боржнику було предявлено численні вимоги про надання доступу до житла та про необхідність виконання рішення суду, однак боржник їх ігнорує, та не вчиняє жодних дій що були б спрямовані на співпрацю з державними виконавцями чи на виконання їх вимог.

Виходячи з викладеного суд вважає за необхідне зазначити наступне.

На виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавче провадження, з примусового виконання Рішення Київського районного суду м. Одеси, № 2-1870/10, (виконавчий лист від 20.09.2010 року) про стягнення грошових сум з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1430083,81 грн.

За наданими суду відомостями, станом на 04.01.2017 року, рішення суду боржником не виконано.

Згідно довідки ДПС боржник на обліку в органах ДПС не перебуває, відкритих банківських рахунків не має, за інформацією щодо місця роботи боржника, останній працює у ТДВ «Третій ОСОБА_3».

Згідно довідки УПФУ у Київському районі м. Одеси боржник на обліку не перебуває.

Згідно довідки АІС «Автомобіль», за боржником зареєстровано автомобіль ВАЗ 2106, д/н.: 31726ОК, 1976 року виготовлення. Вказаний автомобіль було оголошено державним виконавцем у розшук, про що винесено відповідну постанову від 10.10.2016 року, однак станом на 04.01.2017 року автомобіль не знайдено, жодних відомостей про його місцезнаходження немає.

Згідно відомостей матеріалів виконавчого провадження, місце проживання боржника зареєстровано за адресою: м. Одеса, пр.-т. ОСОБА_4, 14АДРЕСА_1.

За наданими суду відомостями, державним виконавцем, з метою перевірки майнового стану та опису майна належного боржнику, неодноразово здійснювались виходи за адресою, реєстрації боржника, про що, зокрема, складено акти державного виконавця від 10.10.2016 року та від 15.11.2016 року, однак, згідно таких актів, боржника за вказаною адресою виявлено не було, двері житлового приміщення державному виконавцю ніхто не відчинив.

Разом з тим боржнику 15.08.2016 року, засобами поштового звязку, було направлено вимогу державного виконавця про виконання зазначеного рішення, однак за поясненнями державного виконавця, такі вимоги залишились без задоволення чи будь-якої іншої реакції.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Одночасно з тим слід враховувати узагальнення, надані Верховним судом України (Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року), де наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України , та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Виходячи з наведених доводів, приймаючи до уваги вказані вище обставини що свідчать про систематичне ухилення відповідача від виконання покладених на нього обовязків, та вважаючи, що факт ухилення боржника від виконання покладених на нього в силу зазначеного рішення зобовязань вже відбувається, є об'єктивно наявним та вбачається з досліджених у судовому засіданні пояснень та матеріалів, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог державного виконавця та необхідність їх задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 60, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, що зареєстрований та мешкає за адресою: м. Одеса, пр.-т. ОСОБА_4, 14АДРЕСА_1 у праві виїзду за кордон до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням Київського районного суду м. Одеси №2-1870/10.

Виконання цієї ухвали покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя Прохоров П. А.