Справа № 639/6043/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 р. Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого- судді Єрмоленко В.Б.

при секретарі- Слюсаревій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 20.04.2016 р. у розмірі 1741137 грн. 65 коп. та понесених судових витрат. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 20.04.2016 р. між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримала від нього 70000 доларів США і у визначений договором строк-20.06.2016 р. борг йому не повернула, від зустрічі ухиляється , що змусило ОСОБА_1 звернутися з цими вимогами за примусовим стягненням.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 і просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, факт отримання коштів заперечує, стверджуючи, що у травні 2016 р. вона підписала чотири чистих аркуші паперу (в тому числі два з розшифровкою свого підпису), оскільки належна їй квартира перебувала в оренді у ТОВ «Спілка інвалідів «Автомобіліст» та ТОВ «Автомобіліст», де вона разом з ОСОБА_1 є засновником, а також працювала головним бухгалтером. Для укладення договору замість раніше розірваного у 2013 р. з газовою службою, необхідно було замовляти дозволи на проведення відповідних робіт, але в той час вона хворіла і, тому не в змозі була цими питаннями займатися. Після конфлікту з позивачем, з яким вони сумісно вели бізнес на протязі багатьох років та повідомлення про подальше її звільнення, як зазначає ОСОБА_2 стали зявлятися підроблені договори позики, завдатку, договір купівлі-продажу частку у статутному капіталі, лист про відмову від участі в загальних зборах ТОВ. В цих документах, як пояснила відповідач, підпис її, але текст внесений після підписання нею чистих аркушів.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено ст. 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

20.04.2016 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено в письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого відповідач позичила у ОСОБА_1 валютні цінності в сумі 70000 доларів США строком до 20.06.2016 р., які ОСОБА_2 зобов'язалася повернути в строк, указаний в цьому договорі. Пункт 2 договору передбачає, що відповідач вправі, а ОСОБА_1 зобовязаний прийняти платіж і раніше зазначеного строку.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми .

Згідно до правового висновку про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, що міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс 13 та від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, є обовязковим і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В судовому засіданні відповідач не заперечувала проти того, що підпис , запис «ОСОБА_2И.» на договорі позики, копія якого надана до позовної заяви, належить їй.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано оригінал договору позику, відповідно до умов якого ОСОБА_2 позичила у нього валютні цінності в сумі 70000 доларів США строком до 20.06.2016 р.

Представником відповідача постановлено під сумнів належність підпису та рукописного запису «ОСОБА_2И.» саме ОСОБА_2

Згідно висновку експертного дослідження № 2 від 05.12.2016 р. Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру , при проведенні дослідження встановлено, що підпис і рукописний запис «ОСОБА_2И.» від імені ОСОБА_2 в повідомленні про проведення загальних зборів ТОВ «Автомобіліст», в договорі позики від 20.04.2016 р., договору завдатку від 21.04.2016 р. виконані ОСОБА_2.

Таким чином, доводи відповідача про підписання тільки двох аркушів справи, де міститься і підпис, і прізвище з ініціалами для нібито оформлення документів у газовій службі суперечить встановленим в судовому засіданні обставинам.

Що стосується послідовності нанесення підпису , скороченого рукописного запису та тексту договору позики, то за висновком експертного технічного дослідження документів № 14162 від 28.02.2017 р., виконаного Харківським НДІ судових експертиз ім.Засл. проф.. ОСОБА_4, встановити послідовність виконання друкованих текстів та підписів від імені ОСОБА_2 і рукописних записів у наданих документах, зокрема у договорі позики від 20.04.2016 р. про отримання ОСОБА_2 боргу 70 тис. доларів США, не представляється можливим.

Як вбачається з пояснень представника позивача, договір позики укладався в офісі, де працювали сторони і там же ОСОБА_2 отримувала від ОСОБА_5 валютні цінності.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України).

Суд також зазначає, що згідно зі ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідач факт отримання коштів за договором позики заперечувала, але жодного доказу щодо неотримання валютних цінностей нею не надано.

Також не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_2 про те, що вона підписала тільки два чистих аркуша паперу, у звязку з необхідністю оформити договори з газовою службою.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими і підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача за договором позики суми, еквівалентній 70000 доларів США за курсом Національного банку України на день предявлення позову ( в межах позовниз вимог), яка складає ( за 100 доларів-2487,3395 грн.) 1741137 грн. 65 коп.

За правилами ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір в сумі 6890 грн. Зазначені витрати суд вважає за можливе стягнути з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 79, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 за договором позики від 20.04.2016 р.- 1 741 137 грн. 65 коп., понесені витрати по сплаті судового збору-6890 грн., а всього 1 748 027 ( один мільйон сімсот сорок вісім тисяч сто тридцять сім) грн. 65 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні-в той же строк з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ -