Провадження № 2/645/624/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.,

при секретарі - Момот О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, у звязку з ушкодженням здоров'я,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду у зв'язку з професійними захворюваннями у розмірі 50000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне: на підставі Договору про надання робочих місць для проходження учнями ПТУ-25 виробничого навчання та виробничої практики від 17 листопада 2006 року, позивач проходив виробничу практику у приватного підприємця (ФО-П) ОСОБА_3. Відповідно до пункту 1.4. Договору ФО-П ОСОБА_3Є зобовязався забезпечити учням безпечні умови праці на кожному робочому місці, проводити інструктажі з охорони праці. 13 грудня 2006 року об 11 годин 35 хвилин, під час проходження виробничої практики, в приміщенні, на дільниці по виготовленню столярних виробів відповідача стався нещасний випадок на підприємстві, та позивач ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок роботи на круглопильному верстаті. 15 грудня 2006 року був складений Акт № 1 про нещасний випадок на підприємстві по Формі Н-5, яким підтверджується факт настання нещасного випадку на виробництві. Відповідно акту основною причиною нещасного випадку стало відсутність огорож на круглопильному верстаті, згідно висновку комісії даний нещасний висновок звязаний з виробництвом. Відповідальною особою являється ФЛ-П ОСОБА_3, який не виконав вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці». 15 грудня 2006 року був складений Акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по Формі Н-1 в якому підтверджені обставини нещасного випадку та зафіксовано діагноз травматичний дефект І пальця на рівні між фалангового суглоба, дефект ІІ пальця правої кісті на рівні в/з проксимального фаланга, відкритий переломо-вивих проксимального фаланга ІІІ пальця правої кісті. Ушкодження сухожилля розбитого ІІІ пальця. В звязку з численними тілесними ушкодженнями позивач перебував на лікуванні у період з 13.12.2006 року по 25.12.2006 року в Обласній клінічній травматологічній лікарні м. Харкова. Також ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок отриманого каліцтва, йому була встановлена третя група інвалідності до 18 років, що підтверджується медичним висновком (корінець) №23 дитині-інваліду до 18 років від 18.04.2007 року, виданого КУОЗ «Міська дитяча поліклініка №7» та консультативним висновком спеціаліста б/н від 03.03.2007 року, виданого КПОЗ «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня».

21.11.2013 року позивачу на МСЕК встановлено 40 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання строком до 01.12.2016 р. Умови праці, внаслідок яких у позивача виникли професійні захворювання, які потягли втрату професійної працездатності на 40 %, встановлення третьої групи інвалідності, заподіяли йому моральну шкоду, яку він просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити. Також, будучи допитаним, відповідно до вимог ст. 184 ЦПК України, ОСОБА_1 пояснив, що він, у віці 17 років, проходив виробничу практику у відповідача на території ЖБК, а також за межами місця у виробничому цеху. Позивач зазначив, що у виробничому цеху по виготовленню столярних виробів ніхто з ним ніякого інструктажу не проводив. 13 грудня 2006 року у виробничому цеху по виготовленню столярних виробів, якій знаходиться за межами місця Харкова, стався нещасний випадок та йому відрізало два пальця та сильно пошкодило третій. Під час нещасного випадку нікого з дорослих рядом не було, та допомогу позивачу надавав його друг ОСОБА_4. Приблизно через годину приїхав батько відповідача, ОСОБА_5, який відвіз його до місцевої лікарні, оскільки викликана швидка допомога відмовилась від надання медичної допомоги внаслідок отримання травми поза межами м. Харкова. У місцевої лікарні позивачу перебинтували руку, а потім відвезли до травматологічної лікарні у м. Харкові, де йому була зроблена операція. Потім перебував під наглядом у 18 міській лікарні з приводу отриманої травми. Отримував допомогу лікаря психіатра у 15 міської лікарні. На цей час права рука практично не працює. Також позивач зазначив, що при зміні погоди рука дуже реагує та болить, також гостро реагує на холод і її всю коле. В даний час не може працевлаштуватися, оскільки інвалід з непрацюючою правою рукою нікому не потрібен. Живе на заробітну плату своєї дружини.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6, яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 17.02.2016 р., у повному обсязі підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Надала письмові пояснення за позовом.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_5, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, заперечував проти задоволення позовних вимог. У судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідача. Столярне виробництво це було його сімейний бізнесом, яким повинні були займатися його діти, в тому числі і відповідач по справі. Формально все було оформлено на відповідача, проте самим виробництвом займався він і його дружина. Представник відповідача вказав, що він не заперечує проти того факту, що дійсно 13 грудня 2006 року стався нещасний випадок, проте в ньому неможливо звинувачувати тільки його сина. Позивач підліз збоку верстата, що неможливо навіть було собі уявити, та що категорично не можна було робити. Але, після цього випадку, представник відповідача пошкодував позивача і сам наполіг, щоб був оформлений акт про нещасний випадок. Після того, що сталося, він особисто відвіз позивача в лікарню, де йому зробили операцію на руці, і він сплатив проведену операцію. Також, він і його дружина, приїжджали до позивача в лікарню привозили поїсти. Крім того, він особисто пропонував позивачу, що останній, після одужання і закінчення навчання, приходив до нього працювати. Представник відповідача вказав, що після цього випадку, його син, відповідач по справі, припинив свою роботу на виробництві батька і сказав, що це йому нецікаво і він не буде займатися сімейним бізнесом. Таким чином, травма позивача, в корені змінила все життя сім'ї відповідача і саме позивач завдав удар всієї сім'ї відповідача. Крім того, як зазначив ОСОБА_5 в 2006-2010 роках він міг надати посильну допомогу позивачеві - влаштувати його на роботу. Але в 2011 році, ОСОБА_5 переніс інсульт, і зараз ніякої матеріальної допомоги надати не може.

Представник відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діяла на підставі нотаріально посвідченого доручення, заперечувала проти позовних вимог. У судовому засіданні зазначила, дійсно 13 грудня 2006 року трапився нещасний випадок з позивачем по справі. Був складений акт про нещасний випадок на виробництві. Але, як зазначено у самому акті, причиною нещасного випадку також стала порушення позивачем п. 5.2.1 інструкції № 7 з охорони праці для столярів. Також, звернула увагу на той факт, що позивач після отриманої травми лікувався тільки 12 днів. Факт неможливості у працевлаштуванні суду не надав. На цей час позивач одружений, тобто має можливість жити повноцінним життям. Крім того, після отримання травми минуло 10 років, та за цей час незрозуміло та не підтверджено належними доказами отримання моральної шкоди, не зазначено - які саме дії або додаткові зусилля повинен здійснювати позивач для організації свого життя. Також, представник звернула увагу на той факт, що батько відповідача відразу після отримання травми надавав фінансову допомогу позивачу, сплативши кошти за операцію, та пропонував працевлаштування після закінчення навчання. Крім того, представник зазначила, що на теперішній час відповідач не є підприємцем, не здійснює підприємницьку діяльність та не отримує постійного прибутку, одружений та має малолітню дитину, має на своєму утриманні батьків пенсіонерів і тому знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

У судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначила, що є матірю позивача. 13 грудня 2006 року її син, проходячи практику у відповідача, отримав виробничу травму. В той день, про травму, їй стало відомо вже після дзвінка з лікарні, в якому їй повідомили, що сина прооперували і він знаходиться в лікарні. Коли свідок приїхала в лікарню, син уже відходив від наркозу. У лікарні перебував батько відповідача. Свідкові невідомо, платив він за операцію чи ні, проте, після операції, ні відповідач, ні його батько ніколи і нічим не допомагали позивачеві. Її син, після отриманої травми, став дуже замкнутим. Довгий час нікого не хотів бачити, відмовлявся від їжі. Після виписки з лікарні, вони проходили лікування в 18 міській лікарні. Як вказав свідок, після отриманої травми, синові довелося все переучувати заново, і як їсти, і як одягатися, і писати та інше. Після травми синові на МСЕК встановлено 40% втрати працездатності та встановили інвалідність третьої групи. І щороку, до теперішнього часу, син проходить медичний огляд. Також свідок вказала, що вона особисто ходила в училище, в якому син проходив навчання і практика, під час якої отримав травму, і просила директора і його заступника про можливість отримати іншу спеціальність синові в зв'язку з його каліцтвом. Однак, отримала відмову. Після закінчення училища, син поступив до технікуму, але не змін його закінчити, оскільки для навчання потрібні були можливість складати креслення, що син не зміг зробити. Не одноразово син намагався влаштуватися на роботу, однак його, через отриману травму, не брали ніким: ні вантажником, ні консультантом, ні продавцем. Також свідок вказала, що ніхто не надавав матеріальну допомогу синові і ніде вона її не отримувала. До теперішнього часу син соромиться своєї руки. Після того, що сталося, перед ними відповідач навіть не вибачився.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначив, що він станом на 2006 рік та по цей час працює заступником директора ПТУ № 25, де проходив навчання ОСОБА_1 Взимку 2006 року він проходив навчальну практику на підприємстві відповідача, де отримав травму внаслідок нещасного випадку, який трапився як за виною відповідача, так і за виною позивача по справі. Свідок був включений до складу комісії при розслідуванні нещасного випадку та підписував акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. У судовому засіданні підтвердив правильність складеного акту. Також свідок зазначив, що позивач, після отримання травми, у ПТУ № 25 не мав можливості отримати іншу спеціальність ніж столяра будівельного тесляра, паркетника.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні зазначила, що вона є матірю відповідача по справі. Столярне виробництво це було сімейний бізнесом, яким повністю займався її чоловік, ОСОБА_12 Їй відомо про нещасний випадок, вона була головою комісії при розслідуванні нещасного випадку та підписував акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. У судовому засіданні підтвердила правильність складеного акту, але зазначила, що винним є позивач по справі. Після травми, вона з чоловіком один раз приїжджала до лікарні до позивача, привозила їжу. Також свідок зазначила, що позивач не звертався до її чоловіка з питання працевлаштування.

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судом було встановлено, що позивач на підставі Договору про надання робочих місць для проходження учнями ПТУ-25 виробничого навчання та виробничої практики від 17 листопада 2006 року, проходив виробничу практику у приватного підприємця (ФО-П) ОСОБА_3 в період з 20.11.2006 р. по 28.12.2006р. по спеціальності столяр будівельний тесляр паркетник (а.с. 5).

Згідно зазначеного Договору, п. 1.4, ФО-П ОСОБА_3Є зобовязався забезпечити учням безпечні умови праці на кожному робочому місці. Проводи інструктажі з охорони праці

Як вбачається з Акту № 1 про нещасний випадок на підприємстві по Формі Н-5 від 15.12.2006 р., 13 грудня 2006 року об 11 годин 35 хвилин під час проходження виробничої практики в приміщенні, на дільниці по виготовленню столярних виробів відповідача стався нещасний випадок на підприємстві з позивачем ОСОБА_1, який отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок роботи на круглопильному верстаті. Як зазначено в акті, основною причиною нещасного випадку стало відсутність огорож на круглопильному верстаті, супутньою причиною вказано порушень інструкції по ОП.

Судом вивчався Акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по Формі Н-1 від 15 грудня 2006 року, в якому підтверджені обставини нещасного випадку та зафіксовано діагноз травматичний дефект І пальця на рівні між фалангового суглоба, дефект ІІ пальця правої кісті на рівні в/з проксимального фаланга, відкритий переломо-вивих проксимального фаланга ІІІ пальця правої кісті. Ушкодження сухожилля розбитого ІІІ пальця (а.с. 7-8).

Відповідно до п. 10 зазначеного акту № 2 про нещасний випадок, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є ФЛ-П ОСОБА_7, в діях якого вбачається порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Також зазначений позивачем по справі ОСОБА_1, який допустив порушення п. 5.2.1 інструкції № 7 з охорони праці для столярів. Суд зазначає, що вказане порушення інструкції по охорону праці неповнолітнім, на час отримання травми, позивачем, який на той час проходив виробничу практику, ні може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки провина відповідача є основною, доказана та нікім не оспорена. У судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтвердили обставини, викладені в акті

З виписки з історії хвороби № 6868 вбачається, що з 13.12.2006 р. по 25.12.2006 р. ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні в КПОЗ «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня. Внаслідок обстеження йому повторно встановлений клінічний діагноз: травматичний дефект І пальця на рівні між фалангового суглоба, дефект ІІ пальця правої кісті на рівні в/з проксимального фаланга, відкритий переломо-вивих проксимального фаланга ІІІ пальця правої кісті. Ушкодження сухожилля розбитого ІІІ пальця. Захворювання професійне (отримана під час роботи на пилорамі) (а.с. 11).

Відповідно епікриз-виписки з історії хвороби від 25.12.2006р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у Обласній клінічній травматологічній лікарні м. Харкова в період з 13.12.2006р. по 25.12.2006р. де йому було проведено лікування: в урегенному порядку під провідниковою анестезією прооперований; виконано ПХО рани; формування культі 1 та 2 пальців; артродез фалангового суглоба 3 пальця; шов сухожилля разгибателя З пальця; встановлена гіпсова шина. У подальшому був виписаний з наступними рекомендаціями: фіксацію продовжувати ще чотири неділі, проведення амбулаторного в поліклініці за місцем проживання та дотримання домашнього режиму до 29 січня 2007 року. Після виписки та до повноліття позивач знаходився на обліку у травматолога у Міській дитячій поліклініці №7. Під час знаходження на обліку і лікуванні у Міській дитячій поліклініці №7 та після отримання виробничої травми, на підставі консультативного висновку спеціаліста Харківської обласної клінічної травматологічної лікарні від 03 березня 2007 року позивач був визнаний дитиною інвалідом 3 групи, що підтверджується медичним висновком №23 від 18.04.2007р. та консультативним висновком спеціаліста від 03.03.2007р. Після досягнення повноліття, позивач у подальшому був переведений для подальшого обліку та лікування до Міської поліклініки №6 за місцем мешкання.

Як вбачається з матеріалів справи вперше позивач проходив ВКК та був направлений для огляду МСЕК для визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках з листопада 2007 року, після досягнення повноліття. Як вбачається з висновків ВКК позивач направлявся до МСЕК з наступним діагнозом: «Посттравматичний дефект (виробнича травма 13.12.2006р.) у вигляді ампутаційного дефекту 1 пальця правої кісті на рівні між фалангового суглоба, дефект 2 пальця правої кісті на рівні основи проксимальної фаланги, анкілоз п'ястно-фалангового суглоба 3 пальця правої кісті. Помірний больовий синдром і порушення функцій правової кісті захвата».

ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності до 18 років, (медичним висновком (корінець) № 23 дитині-інваліду до 18 років від 18.04.2007 року, виданого КУОЗ «Міська дитяча поліклініка №7» та консультативним висновком спеціаліста б/н від 03.03.2007 року, виданого КПОЗ «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня») (а.с. 9, 10).

Після досягненням повноліття, пройшов повторний огляд в КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» та згідно Довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 21.11.2013 року (серія ХАР-08 №001930) на період з 01.12.2013 року по 01.12.2016 року ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% (а.с. 12). Відповідно до довідки МСЕК від 22.12.2016 року позивачу встановлена ступень страти професійної працездатності 40 % з -1.12.2016 року по 01.12.2019 року.

Судом встановлено, що позивач у період перебування у договірних відносинах з відповідачем отримав захворювання, що в свою чергу негативно вплинуло на його стан здоров'я від чого він зазнав моральних страждань.

Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров'я.

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Отже, порушення положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України з боку ФО-П ОСОБА_3 підтверджується Актом № 1 про нещасний випадок на підприємстві по Формі Н-5 від 15.12.2006 р. та Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по Формі Н-1 від 15.12.2006 р.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (веб-сайт: https://usr.minjust.gov.ua) ФЛ-П ОСОБА_3 припинив підприємницьку діяльність, дата запису 22.07.2014 року (а.с. 13).

Суд погоджується з поясненнями позивача та вважає встановленим, що правовідносини виникли між ОСОБА_1 і ФО-П ОСОБА_3 на підставі Договору про надання робочих місць для проходження учнями ПТУ-25 виробничого навчання та виробничої практики від 17 листопада 2006 року та внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 13 грудня 2006 року, завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем фізичною особою ОСОБА_3.

Оскільки відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілому від професійного захворювання незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою та зважаючи на те, що ушкодження здоровя позивач отримав внаслідок незабезпечення ФО-П ОСОБА_3 безпечних і нешкідливих умов праці, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем.

З вини ФО-П ОСОБА_3 позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.

Страждання позивача полягають в тому, що нещасний випадок на підприємстві та отримання ним трудового каліцтва повністю змінило його життя та призвело до тяжких негативних наслідків, виразилось у втраті душевного спокою, докладенні додаткових зусиль для відновлення нормального життєвого устрою, в душевних стражданнях, які виникли в результаті отримання каліцтва, що істотно впливає на життєві плани. Також суд зазначає, що позивач отримав травму в неповнолітньому віці, переніс виражений стресовий стан, який супроводжувався порушенням настрою, страхом, тривогою, адаптаційними порушеннями, які обумовлені отриманням каліцтвом на все життя, емоційним збудженням, негативними переживаннями, порушеннями сну, заниженням самооцінці, негативними наслідками щодо соціальних контактів, порушенням життєвих планів та перспектив на майбутнє. Крім того, враховуючи вищезазначені тілесні ушкодження, будь-яких надій на відновлення можливості відновити 100% працездатність у позивача не має, тому можливість відновлення здоров'я повністю втрачена, що призводить його до глибоких моральних страждань, оскільки розуміння власної безпорадності не дають покою. Суд погоджується з доводами позивача, що після отриманої травми останній втратив можливість працевлаштуватися за отриманою спеціальністю, а можливість перекваліфікації під час навчання була неможлива, що підтвердив свідок ОСОБА_10

Отже отримані професійні захворювання вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого побуту та життя в цілому.

Посилання представників відповідача на ту обставину, що після нещасного випадку минуло біля 10 років не є підставою для відмови у задоволенні позову. Законодавство України не обмежує строком особу яка отримала каліцтво для звернення до суду.

Також суд зазначає, що як після нещасного випадку так і до часу ухвалення рішенням по справі, відповідач по справі жодного разу ні яким чином не помагав та не намагався допомогти позивачу, або сплатити за його лікування та період реабілітації.

З огляду на викладене, згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 15000 грн. При цьому судом враховуються ті обставини, що після нещасного випадку батько відповідача надавав допомогу позивачу по справі, та пропонував майбутнє працевлаштування.

Крім того, сторона позивача просить суд стягнути з відповідача витрати пов'язані із розміщенням оголошення у пресі у розмірі 313,20 грн. На підтвердження понесених судових витрат представник позивача надав до суду квитанцію № N1AB738918 від 04.04.2016 року за розміщення судового оголошення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 313,20 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) завдану йому моральну шкоду у розмірі 15000 (пятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2) витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 313 (триста тринадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 (двадцять) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя