АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22.02.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку, відшкодування збитків та моральної шкоди за попереднім договором купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_1, звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь 260100 гривень завдатку та завданих збитків; стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 30000 гривень; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати у вигляді судового збору 2601 гривень за звернення з позовною заявою, 275 гривень 61 копійка - судовий збір за забезпечення позову та витрат на правову допомогу в розмірі 2500 гривень; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати у вигляді судового збору 1378 гривень за позовну заяву про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22.02.2017 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку, відшкодування збитків та моральної шкоди за попереднім договором купівлі-продажу - відмовлено.

Справа № 755/7931/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/5174/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та необ'єктивним, оскільки при ухваленні рішення судом взяті до уваги ті обставини, які взагалі не відповідають дійсним обставинам справи. Так, позивач зазначає, що при підписанні угоди ОСОБА_2 приховав від покупця ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_5 той факт, що машиномісце належить на праві власності ОСОБА_6 (п.3 попереднього договору), чим ввів покупця в оману. Для продажу вказаного машиномісця ОСОБА_2 повинен був переоформити право власності на себе до 04.04.2016, а потім до 04.04.2016 включно продати його ОСОБА_1, однак він цього не зробив і тим самим знову таки не виконав свої обов'язки, передбачені попереднім договором та ввів в оману покупця. 05.04.2016 ОСОБА_1 не повинна була підписувати договір купівлі-продажу машиномісця з ОСОБА_6, не тільки тому, що вона не є стороною попереднього договору, але і тому, що цього числа закінчився термін виконання зобов'язань за попереднім договором.

Посилання суду першої інстанції на те, що сторонами не заперечувався той факт, що на момент укладання основного договору купівлі-продажу машиномісця буде присутня його власниця ОСОБА_6 не відповідає вимогам попереднього договору, вимогам цивільного законодавства, так як всі зміни та доповнення до письмових попередніх договорів укладаються в тій же формі. Жодних доказів про перенесення дати укладання основного договору купівлі-продажу квартири та машиномісця з 4 квітня на 5 квітня 2016 року немає та не може бути, тому що вони не укладалися.

Таким чином позивач вважає, що основний договір купівлі-продажу квартири та машиномісця не був укладений в строки саме з вини відповідача, а тому позовна заява підлягає задоволенню. Окрім того, як було встановлено після підписання попереднього договору, у відповідача взагалі відсутні документи на реконструкцію квартири АДРЕСА_1, внаслідок якої збільшилася житлова площа квартири; на переобладнання квартири, а саме встановлену систему водяних теплих підлог з приєднанням до трубопроводів будівлі.

На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що сторонами було відкладено день укладення основних договорів купівлі-продажу на 05.04.2016, при цьому про відкладення нотаріуса було повідомлено сторонами договору. Відповідачем станом на 05.04.2016 виконані всі умови для укладення основних договорів, що по суті свідчить про намір укладення основних договорів. Судом також встановлено, що фактично укладення основних договорів не відбулося через наявність суперечностей та емоційної напруги з обох сторін, у зв'язку з чим основні договори купівлі-продажу так і не було укладено між сторонами 05.04.2016. У зв'язку з цим суд дійшов висновку про недоведеність позивачем одноособового порушення відповідачем умов попереднього договору, у зв'язку з чим позовні вимоги про відшкодування завдатку та завданих збитків визнав необґрунтованими. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди відхилені судом з підстав недоведеності.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

24.03.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири та машиномісця, за умовами якого сторони зобов'язалися у строк до 04.04.2016 укласти договори купівлі-продажу (основні договори) квартири за адресою: АДРЕСА_1 та машиномісця АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відповідно до п. 2 цього договору, сторони домовилися, що умови основних договорів купівлі-продажу будуть такі: продаж квартири та машиномісця будуть вчинені за ціною 4941900 гривень 00 копійок, що еквівалентно 190000 доларів США 00 центів за курсом НБУ станом на день укладення цього договору; з яких суму у розмірі 130050 гривень 00 копійок, що еквівалентно 5000 доларів США 00 центів за курсом НБУ станом на день укладення цього договору, передано покупцем ОСОБА_1 продавцю ОСОБА_2 24.03.2016 в якості завдатку. Сторони узгодили, що на підписанні основних договорів купівлі-продажу продавець (відповідач) буде присутній особисто та буде підписувати основний договір власноручно. Відповідач зобов'язався зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб до 04.04.2016 та передати ключі на день укладання основного договору.

Згідно з п. 9 попереднього договору, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договорів купівлі-продажу, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, а саме: у разі односторонньої відмови продавця від укладення основних договорів, неподання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення основних договорів, неприбуття до нотаріуса для укладення основних договорів та за наявності інших обставин, внаслідок яких основні договори не будуть укладені з вини продавця, продавець повинен, крім повернення покупцю суми у розмірі 130050 гривень 00 копійок, що еквівалентно 5000 доларів США 00 центів за курсом НБУ станом на день укладення цього договору, компенсувати збитки у розмірі 130050 гривень 00 копійок, що еквівалентно 5000 доларів США 00 центів за курсом НБУ станом на день укладання цього договору.

Судом встановлено, що у визначений сторонами строк - 04.04.2016 укладення основних договорів купівлі-продажу квартири та машиномісця не відбулося.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В силу ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Верховний Суд України, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, в постанові від 13.02.2013 (справа №6-176цс12), дійшов висновку про те, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

У постанові від 25.09.2013 Верховний Суд України зробив висновок, що правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (справа № 6-82цс13).

Оскільки договори купівлі-продажу квартири та машиномісця, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, то зобов'язання встановлені попереднім договором припинились, а передана ОСОБА_1 відповідачу грошова сума в розмірі 130050 (сто тридцять тисяч п'ятдесят) гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Виходячи з вищевикладеного, висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення грошових коштів внесених за попереднім договором є помилковим. При цьому посилання суду першої інстанції на відсутність вини відповідача в тому, що договори купівлі-продажу не були укладені правового значення не мають, так як аванс підлягає поверненню у зв'язку з не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений. А тому обставини щодо вини учасників договірних правовідносин не можуть бути покладені в основу рішення.

Враховуючи, що сума передана позивачем відповідачу за своєю правовою природою є авансом, а не завдатком, то підстав для стягнення подвійної її суми не має.

В порядку ст.ст. 23,1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

На підтвердження наявності такої шкоди, позивачем було подано висновок первинного огляду невролога ТОВ «Медичний центр «Здоров'я столиці» від 22.04.2016, згідно якого ОСОБА_1 встановлений діагноз: астено-депресивний синдром (а.с.18). Разом з тим, події що є предметом спору відбувались 04.04.2016, а отже вказаний висновок не може слугувати доказом перенесених душевних страждань внаслідок не укладення договорів. А отже в цій частині висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині вирішення позовних вимог простягнення завдатку та відшкодування збитків. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні цих вимог, в порушення ст. 212 ЦПК України не визначився з характером правовідносин, що потягнуло за собою неправильне вирішення даного спору. Наведене дає підставити скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог. В частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, судом вірно застосовані норми чинного законодавства, а тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної та касаційної інстанції, не повертаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. А тому в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає і сума судового збору пропорційна задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22.02.2017 - скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку та відшкодування збитків, ухвалити в цій частині нове рішення:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму завдатку в розмірі 130050 (сто тридцять тисяч п'ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень 50 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: