Провадження № 2/761/170/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом розглянувши за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції м. Києва, Державна реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання прав на спадкове майно, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та договорів дарування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та після неодноразових уточнень вимог остаточно просила: визнати недійсним та скасувати договір дарування частки квартири від 23.09.2014 року, за яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко Оленою Леонідівною; визнати недійсним і скасувати договір дарування від 10.06.2015 року за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 ? частину квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Оленою Павлівною; визнати недійсним та скасувати договір дарування від 07.11.2015 р. за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зленко Володимиром Миколайовичем; скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно за ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на відповідну частку квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує наступним. 1/2 частина спірної квартири зареєстрована за позивачем на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2013 р. і у той час, як тривали судові засідання по іншим справам між спадкоємцями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відносно спадкового майна відповідачі здійснили відчуження частини спірної квартири. Так ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина - ОСОБА_10 За свого життя ОСОБА_9 склав заповіт на ім»я ОСОБА_1, за умовами якого заповів позивачу все належне йому майно. 23.12.2003 р. ОСОБА_10 також склала заповіт на ім»я своєї доньки - ОСОБА_2ОСОБА_10 була зареєстрована у спірній квартирі разом із чоловіком ОСОБА_9 Проте право власності на 1/2 частину спірної у ОСОБА_2 не виникло, рішення Дарницького районного суду м. Києва на підставі якого було визнано за відповідачем право власності на 1/2 частину майна скасовано, а тому вона не мала права відчужувати майно шляхом укладання договору дарування, а тому позивач і звернувся до суду з даним позовом. Наступні ж договори дарування є фіктивними, оскільки вчинені без наміру створити правові наслідки.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення вимог. Пояснила, що вона отримала право власності на частину квартири за договором дарування та в подальшому також розпорядилась майном, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Представник ОСОБА_2 зазначила, що підстави для задоволення позову відсутні. Пояснила, що права та інтереси ОСОБА_1 не є порушеними. Адже за спірними договорами відбувалось відчуження 1/2 частини квартири право власності на яку було визнано за відповідачем на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2014 року. В той же час ОСОБА_1 є співвласником вказаної квартири і має у своєму розпорядженні ігшу 1/2 частину квартири на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2013 р. Попри те, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2014 р. скасовано , а справу направлено н новий розгляд до суду першої інстанції, у позивача не виникло жодних підстав вважати своє право порушеним. Спір, щодо зазначено ? частки квартири на даний час триває і наразі не вирішений. Крім того, вимога позивача щодо скасування реєстрації державної реєстрації є фактично способом реституції, і в той час як ОСОБА_1 не є стороною жодного із оспорюваних правочинів, єдиним способом захисту права в даному випадку може бути витребування майна з чужого незаконного володіння. Але витребувати майно має лише власник, яким позивач не є. Разом з тим, позивачем не доведено і фіктивність правочинів. За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 не є власником спірного майна, її права не порушуються, а оспорювані договори вчинені сторонами з додержанням положень встановлених ст. 203 ЦК України підстави для задоволення позову відсутні.

Інші учасники процесу про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 23.09.2014 р. ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко О.Л.

Як свідчить зазначений договір дарування право власності на 1/2 частину квартири виникло у ОСОБА_2 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2014 р. та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2014.

В подальшому, і це не заперечувалось учасниками процесу, 10.06.2015 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 1/4 частину квартири та 07.11.2015 р. ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 1/4 частину квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами чи. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2013 р. було скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.06.2013 р. у справі за позовом ОСОБА_1, яка є правонаступником ОСОБА_9 до ОСОБА_2, яка є правонаступником ОСОБА_10 про визнання особистої приватної власності , визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому судом встановлено, що дружина померлого ОСОБА_10, яка на час смерті ОСОБА_9 була непрацездатною мала право на половину від частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом, тобто остання мала б право на 1/2 частину спадкового майна померлого ОСОБА_9

З іншого боку рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції про визнання права власності на спадкове майно.

За ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також як свідчать матеріали справи ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва залишено без змін.

На підставі судового рішення, що набрало законної сили, право власності ОСОБА_2 було у встановленому законом порядку зареєстровано та в подальшому укладено спірні угоди дарування, визнання недійсними яких вимагається.

За приписами ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду м. Києва набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.01.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2014 року скасовані 10.09.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Станом на день розгляду даної справи спір щодо права власності на 1/2 частину квартири триває.

Таким чином, судом встановлено, що на день розгляду справи 1/2 частина спірної квартири належить на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2013 р. ОСОБА_1, спір щодо права власності на другу частину квартири не вирішено.

За положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України.

Представники позивача зазначили, що ОСОБА_2 не мала права відчужувати майно. Рішення на підставі якого нею було отримано права власності скасовано. В свою чергу, ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_9 отримала у спадок всю квартиру, з моменту смерті спадкодавця.

Проте, суд не може покласти в основу рішення такі твердження представників ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 року «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 8 роз»яснив, що равочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Підставою заявлення позову є те, що ОСОБА_1 має право і є власником всього спадкового майна за померлим ОСОБА_9, до якого входить і квартира АДРЕСА_1.

Проте, за ОСОБА_1 було визнано право власності на спадкове майно за померлим ОСОБА_9 - 1/2 частину спірної квартири

Зважаючи на такі обставини та з огляду на наявність спору, що розглядається Дарницьким районним судом м. Києва твердження щодо порушення прав позивача є передчасними.

Виходячи з наведеного підстави для визнання недійсним договору дарування від 23.09.2014 р. за яким ОСОБА_2 подарувала 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко О.Л.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 24 роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що само по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь - яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь - яких наслідків. Уразі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про фіктивність договорів дарування, укладених у 2015 р. щодо спірного майна, умислу сторін договору, тому відсутні підстави і для визнання таких угод недійсними.

Крім того, на думку суду слід зазначити, що такий спосіб захисту прав, як скасування договорів не передбачений чинним законодавством України.

Не підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_1 щодо скасування державної реєстрації прав на майно, оскільки вона є похідною від вимоги щодо визнання угод недійсними і є фактично обраним позивачем засобом застосування наслідків недійсності правочину, а тому з огляду на відмову у задоволенні позову в частині визнання угод недійсними не може бути задоволена і ця частина вимог ОСОБА_12

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст.ст. 15,203,215,234 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в разі пропущення вищезазначених строків або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя