Провадження № 2/263/625/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Єрмоленка Р.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації, третя особа: ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 56 у будинку № 115 по проспекту Будівельників у м. Маріуполі Донецької області.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до договору дарування квартири від 30 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 1250 він є власником квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зареєстрований позивач, його батько ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5, який є його братом. Тривалий час відповідач здійснював відносно ОСОБА_4 психологічний та фізичний тиск, з 11 вересня 2013 року по 11 вересня 2014 року відповідач перебував на обліку Центрального відділу поліції ГУ НП в Донецькій області. У звязку з цими обставинами, ОСОБА_4 подарував квартиру позивачу.

Змінивши предмет позову, посилаючись на те, що позивач, як власник, згоди на реєстрацію ОСОБА_3 не надавав, договору найму житлового приміщення з останнім не укладав, попередив про зміну власника житла, відповідач своїми діями перешкоджає у користуванні та розпорядженні квартирою, просив суд позбавити ОСОБА_3 права користування квартирою № 56 у будинку № 115 по проспекту Будівельників у м. Маріуполі Донецької області, шляхом зняття з реєстрації.

Позивач та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, причини його неявки суду не відомі, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 10, 214 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що відповідно до договору дарування квартири від 30 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 1250 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Згідно з довідкою ЖБК «Юність» від 12 жовтня 2016 року, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 (а. с. 9). Такі ж дані про реєстрацію місця проживання вказані у долучених до справи копіях паспортів громадянин України ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 7, 8).

Відповідно до листа Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області від 17 жовтня 2016 року № 66зі/101/0716 відносно ОСОБА_3 11 вересня 2013 року складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за результатом розгляду якого ухвалено рішення про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на три доби. Також, з 11 вересня 2013 року по 11 вересня 2014 року останній перебував на обліку Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області як сімейний насильник (а. с. 10).

Згідно з довідкою-характеристикою старшого дільничного офіцера поліції СП Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області на ОСОБА_3, останній за місцем мешкання зарекомендував себе з негативного боку, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, спілкується з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, не працює, за місцем мешкання має антисанітарні умови, на шлях виправлення не стає.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 вересня 2016 року № 68190333 квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_6, розмір частки 1/1.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. 391 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом.

Право відповідача, який не є власником спірного житла, на користування таким житлом є похідними від прав колишнього власника цього житлового будинку, а з припиненням його права власності, припинилося й право відповідача на користування житлом.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема визнання особи втратившою право на користування таким житлом.

З огляду на вказані норми матеріального права, враховуючи, що власник житла змінився, відповідач не є власником указаної квартири, а також судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем, які б указували на право останнього на користування житлом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню.

У той же час, посилання позивача на антигромадський спосіб життя, систематичне руйнування та псування житлового приміщення, або систематичне порушення правил співжиття відповідачем, як підстави для задоволення позову, які передбачені ст. 116 ЖК Української РСР, судом не приймаються, оскільки зміна власника є самостійною підставою для захисту прав позивача, а наведені обставини, у розумінні ст. 116 ЖК Української РСР позивачем не доведені.

Разом з тим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Зняття з реєстраційного обліку покладено на відділи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України.

Таким чином, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням і є остаточним рішенням, на підставі якого відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України зобовязаний зняти відповідача з реєстраційного обліку. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації місця проживання громадян, а тому вимога про зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації, третя особа: ОСОБА_4, задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартири шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 56 у будинку № 115 по проспекту Будівельників у м. Маріуполі Донецької області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: О.М. Музика