Справа № 466/8788/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

при секретарі Ваврин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-

установив:

13 жовтня року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним з дати видання та скасувати розпорядження видане квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова № 2523 від 15.02.2007р. та визнати недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності на квартиру від 27.03.2007р., видане квартирно- експлуатаційним відділом м. Львова, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у 2004 році позивачка в складі сім'ї її батька була включена в ордер на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, в яку вони вселились та зареєструвались.

У відповідності до розпорядження квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №2523 від 15.02.2007 батькові позивачки ОСОБА_2, матері ОСОБА_3, братові ОСОБА_4 та її в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано у спільну сумісну приватну власність квартиру АДРЕСА_3 в рівних частках, а саме 1/1.

Відповідно на підставі зазначеного розпорядження було видане відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно на цю квартиру від 27.03.2007р. серії САВ №081441 видане квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова.

Право власності на квартиру було набуте позивачем в результаті проведення її приватизації, на момент якої ОСОБА_1 була повнолітньою особою, однак, про здійснення приватизації даної квартири їй нічого відомо не було та згоди остання не давала.

Вважає, що зазначені документи є неправомірними, так як її батьки на момент приватизації не повідомили про сам факт приватизації та не роз'яснили положення законодавства, які регулюють питання приватизації житла із державного житлового фонду та їх наслідки, зокрема те, що така можливість надається лише один раз, та через це її права будуть обмежені під час отримання житла на склад власної сім'ї з якою вона зараз проживає.

Позивачка зазначає, що на даний час позивачка проживає у Київській області складом сім'ї із чотирьох осіб (позивачка, чоловік, син та донька) окремо від матері і батька, які проживають у м. Львові, та свого брата, який складом сім'ї із п'ятеро осіб (він, його дружина, донька та двоє синів) проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Про факт приватизації зазначеної квартири і порушення прав, вона дізналась лише у вересні 2016 року, тому вважає, що строк позовної давності не пропущений. Враховуючи вищевикладене, вимушена звернутися до суду. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову не заперечили.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова відніс вирішення даного спору на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

В судовому засіданні встановлено, що у 2004 році ОСОБА_1 в складі сім'ї свого батька була включена в ордер на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_4, в яку вони вселились та зареєструвались.

Відповідно до розпорядження квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №2523 від 15.02.2007 батькові позивачки ОСОБА_2, матері ОСОБА_3, братові ОСОБА_4 та позивачу в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано у спільну сумісну приватну власність квартиру АДРЕСА_3 в рівних частках, а саме по 1/1.

На підставі зазначеного розпорядження було видане відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно на цю квартиру від 27.03.2007р. серії САВ №081441, видане квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова. Право власності на квартиру було набуте ОСОБА_1 в результаті проведення її приватизації, на момент якої позивач була повнолітньою особою, однак батьки не повідомили її про сам факт приватизації, не роз'яснили положення законодавства, які регулюють питання приватизації житла із державного житлового фонду та їх наслідки, зокрема те, що така можливість надається лише один раз, та через це його права будуть обмежені під час отримання житла на склад її власної сімї.

Судом встановлено, що на даний час позивачка проживає у Київській області складом сім'ї із чотирьох осіб (ОСОБА_1, чоловік, син та донька) окремо від матері і батька, які проживають у м. Львові, та свого брата, який складом сім'ї із п'ятеро осіб (він, його дружина, донька та двоє синів) проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (справа про безоплатну приватизацію житла № 1-38/2010 від 10 червня 2010 року), приватизація державного житлового фонду не є обов'язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що на момент приватизації ОСОБА_1 особистої згоди на набуття права власності (приватизацію) на житло не надавала. Про факт приватизації зазначеної квартири і порушення своїх прав вона дізналася лише у вересні 2016 року.

Окрім цього, статтею 174 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Проаналізувавши вищевказані норми та обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачами позову є підставним, не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3,8, 10, 11, 57, 58, 60,61, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 345 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Визнати недійсним з дати видання та скасувати розпорядження, видане Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова № 2523 від 15.02.2007 року.

Визнати недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності на квартиру від 27.03.2007, видане Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_6