Провадження №2/521/2228/17
08 лютого 2017 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Плавича І.В.,
при секретарі - Дукіній Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_1. За адресою вказаної квартири зареєстрований ОСОБА_2
Позивач свідчить, що відповідач більше року за відповідною адресою не проживає, але в позасудовому порядку не здійснив необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У зв'язку з викладеними обставинами та з огляду на те, що власник змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних та інших послуг виходячи з кількості зареєстрованих осіб за даною адресою, позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 таким що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді вказаної квартири.
Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з'явився, але від особи надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
Згідно ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Таким чином у зв'язку з неявкою повідомленого відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову - виходячи з наступного.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31 травня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гуряновою Л.Г., власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1
Як свідчать довідка (з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію) №1010 від 14 листопада 2016 року та довідка Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 30 листопада 2016 року, за адресою вказаної квартири зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Втім, як свідчить акт від 14 листопада 2016 року, засвідчений начальником дільниці №13 КП «ЖКС «Хмельницький», відповідач ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі з грудня 2009 року.
Як регламентує ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
В силу ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених судом фактів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування відповідним жилим приміщенням.
Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Як роз'яснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.
За викладених обставин задовольняючи відповідну позовну вимогу, суд вбачає обґрунтованим визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування відповідним жилим приміщенням. При цьому суд зазначає, що рішення суду, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації.
Разом з тим, суд не вбачає обґрунтованою вимогу позивача про зобов'язання органів місцевого самоврядування зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за відповідною адресою, оскільки дана вимога заявлена безпідставно та передчасно.
Як наводить ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
У зв'язку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору в розмірі 551,20 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору - в розмірі 551,20 гривень.
В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.