У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Турійського районного суду Волинської області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 21 листопада 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 11/к, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 доларів США терміном до 19 листопада 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, того ж дня між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на 17 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 25 459,87 доларів США, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь в солідарному порядку.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 31 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судаминорм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Встановивши, що строк дії договору закінчився 19 листопада 2010 року, останній платіж відповідачем здійснено 30 січня 2009 року, а позивач звернувся до суду з позовом 08 лютого 2016 року, суди дійшли правильного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності та вірно вважали, що зарахування коштів на погашення заборгованості (14 та 15 травня 2013 року), отриманих від реалізації майна з примусового виконання рішення про звернення стягнення на предмет застави, не перериває строк позовної давності, оскільки не свідчить про виконання дій самим боржником, направлених на визнання боргу, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року (справа № 6-2104цс16).

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судамидопущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана