Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/679/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Франко В.А.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2017 року по справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ВАТ «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася в суд з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування заяви зазначила, що Кіровський районний суд м. Кіровограда 17.07.2014 року видав виконавчий лист № 2-6234 на рішення суду від 21.10.2010 року у справі за позовом ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 470779,73 грн. та судових витрат в сумі 1820 грн.

Залишок боргу по виконавчому листу складає 128746,97 грн.

Відповідно до листа від 08.07.2015 року ПАТ «Ощадбанк» в особі філії Кіровоградське обласне управління нарахував дохід ОСОБА_2 за ознакою «126 додаткове благо» в сумі 118684,39 грн., з якого перераховано ПДФО в сумі 19932,75 грн.

Заявник зазначив, що ПАТ «Ощадбанк» в особі філії Кіровоградське обласне управління звільнив (прощення боргу) ОСОБА_2 від обовязку по оплаті боргу в сумі 118684,39 грн.

Просила суд визнати виконавчий лист № 2-6234 від 17.07.2014р. таким, що не підлягає виконанню в частині оплати боргу в сумі 118684,39 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2017 року у задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції встановив, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23.11.2010 року (т. 1 а.с. 80-81), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11.01.2011 року (т. 1 а.с. 106-107), позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 470779,73 грн., судовий збір по 850,00 грн. з кожного та за інформаційно-технічне забезпечення по 60,00 грн. з кожного на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчі листи.

За інформацією про виконавче провадження, розмішеної на сайті https://trade.informjust.ua/, сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за виконавчим документом, а саме: виконавчим листом №2-6234 від 17.07.2014 року, виданого Кіровським районним судом міста Кіровограда, становить 128746,97 грн. (т. 3 а.с. 209-210).

За відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 в період з 01.01.2014 року по 31.03.2015 року, останній нараховано філією - Кіровоградське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за ознакою доходу «126-додаткове благо» 118684,39 грн., з якого перераховано податок на додану вартість в сумі 19932,75 грн. (т. 3 а.с. 211, т. 4 а.с. 106).

Вищевказане підтверджується листом Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 13.08.2015 року (т. 3 а.с. 212), в якому також зазначено, що інформація відображена філією-Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (ф. 1-ДФ) за IV квартал 2014 року. Для отримання інформації щодо суми анульованого (прощеного) боргу, який було відображено на користь ОСОБА_2 банком у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (ф. 1-ДФ), запропоновано -ОСОБА_2 звернутися до філії-Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Станом на 14.07.2016 року, згідно інформації Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області підприємством Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» підтверджено факт отримання в 4-му кварталі 2014 року громадянкою ОСОБА_2 доходу у вигляді додаткового блага (сума боргу платника податку, прощеного кредитором за його самостійним рішенням) в сумі 118684,39 грн. та утримання з нього податку на доходи з фізичних осіб в сумі 19932,75 грн. (повідомлення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, т. 3 а.с. 213).

ОСОБА_2 звернулася до філії - Кіровоградського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк банк України» з заявою про надання засвідченої копії рішення виконавчого органу банку (правління або ради директорів банку) про анулювання (прощення) боргу АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_2 в розмірі 118684,39 грн. на яку Філією повідомлено (т. 3 а.с. 214), що запитувана боржником інформація (документи) віднесені до інформації з обмеженим доступом, оскільки є комерційною, для внутрішнього користування, та не підлягає розголошенню.

На запит суду Фортечним відділом державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного управління юстиції у Кіровоградській області повідомлено (вх. № 3348 від 01.02.2017 року), що у відділі примусового виконання знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» заборгованості, до складу якої входить виконавчий лист № 2-6234/10 від 17.07.2014 року Кіровського районного суду м. Кіровограда, залишок боргу якого становить 104684,63 грн. відповідно до вимог статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 11.07.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам рекомендованою кореспонденцією. Оскілки боржником рішення суду не виконано з метою виявлення майна боржника направлено запити до органів Державної автомобільної інспекції, управління Пенсійного фонду України, Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції, за інформацією яких у ОСОБА_2 зареєстроване право власності на нерухоме та рухоме майно відсутнє, також у боржника відсутні відкриті рахунки в банківських установах, та на обліку як утримувач пенсії не перебуває (т. 4 а.с. 113).

Суд першої інстанції зазначив, що частиною другою статті 369 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом (частина 4 статті 369 Цивільного процесуального кодексу України).

Підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є, як матеріально-правові так і процесуально-правові підстави. Щодо матеріально-правових підстав, якими обґрунтована подана заява слід зазначити, що обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Так, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Постановою правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 172 затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 17 червня 2011 року № 722/19460 (далі Порядок), яка діяла на момент списання банком безнадійної заборгованості.

Згідно з пунктом 1 Порядку встановлені правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України.

Відповідно до пункту 6 Порядку банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Пунктом 7 Порядку визначено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Відповідно до підпункту 159.2.1 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Згідно з підпункту 159.4.1 пункту 159.4 статті 159 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із Міністерством фінансів України.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно повідомлення № 16-08/1810 від 14.10.2014 року філії-Кіровоградського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк банк України» зазначено, що банком відшкодовано непогашену частину кредитної заборгованості за договором про іпотечний кредит № 284 від 19.06.2008 року, у розмірі 122243,64 грн. за рахунок резерву відповідно до вимог законодавства та відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ). Відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення роботи банку з примусовим виконанням рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23.11.2010 року та рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитом. Банк зберігає за собою право й надалі вживати повний комплект заходів щодо стягнення кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України (т. 4 а.с. 105).

Відповідно до підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зміст нормативних документів, на підставі яких приймалось рішення банку про визнання кредитної заборгованості позивача безнадійною та списання її за рахунок резерву, не є припиненням зобовязань в розумінні статті 605 Цивільного кодексу України, що регулюють питання зобовязань внаслідок прощення боргу кредитором, процедуру оформлення припинення зобовязання за цих підстав, з урахуванням кредитного договору, термін дії якого не сплив, правового регулювання, питань оподаткування тощо. Боргові зобов'язання відповідача перед банком не можна вважати погашеними. Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не свідчить про припинення зобов'язання в цій частині, зокрема шляхом прощення боргу кредитором.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з чим погодилась і колегія суддів, що вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК України).

За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 605 ЦК України зобовязання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що вимога ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на тому, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління, нарахував дохід ОСОБА_2 за ознакою «126 - додаткове благо» в сумі 118684,39 грн. ,з якого перераховано ПДФО в сумі 19932.75 грн. Тобто заявник вважає, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління звільнив (прощення боргу» ОСОБА_2 від обовязку по оплаті боргу в сумі 118684,39 грн.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління не визнав доводи ОСОБА_2 в частині прощення боргу відповідно до статті 605 ЦК України, зазначивши при цьому, що прощення боргу є не обовязок , а усвідомлене волевиявлення, право кредитора звільнити боржника від його обовязків, що не характерне спірним правовідносинам.

Зміст нормативних документів , на підставі яких приймалось рішення про визнання кредитної заборгованості позивача безнадійною та списання її за рахунок резервного фонду банку, не містить жодних положень , співзвучних з нормами статті 605 ЦК України , що регулюють припинення зобовязань внаслідок прощення боргу кредитором , процедури оформлення припинення зобовязання з цих підстав , з урахуванням кредитного договору, термін дії якого не сплив,правового врегулювання, питань оподаткування тощо.

Натомість , пунктом 17 рішення Правління банку від 29.09.2014 р. передбачено продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості , визначеної безнадійною згідно нормативно-правових актів НБУ, до закінчення строку, що визначений Обліковою політикою банку з урахуванням вимог законодавства України щодо відшкодування збитків .

Крім того, відповідно до п.7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою правління Національного банку України №722/19490 , відшкодування (списання ) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника / контрагента. Банк зобовязаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів викладених в заяві та наданих сторонами доказів.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні виходячи із тих обставин , що відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою правління Національного банку України №722/19490 , відшкодування (списання ) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника / контрагента.

Докази того, що сторони кредитного договору, на підставі якого виникла заборгованість, досягли згоди в частині прощення заборгованості,або кредитор в односторонньому порядку простив борг, а боржник погодився з прощенням боргу - в матеріалах справі відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.02.2017 року залишити без змін.

Головуючий:

Судді: