АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А ЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Левенця Б.Б., Поліщук Н.В.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28.10.2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.10.2016 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Заборонено Державній службі інтелектуальної власності України здійснювати державну реєстрацію договорів про передання майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ЧУДО САД» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 до набрання рішенням суду законної сили.

Заборонено Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зміни, пов'язані зі зміною власника свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ЧУДО САД» до набрання рішенням суду законної сили.

Заборонено ОСОБА_1 здійснювати дії по відчуженню майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ЧУДО САД» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 до набрання рішенням суду законної сили.

Справа № 760/15770/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/4075/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з судовим рішення, відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, відповідач вказує на те, що суд вирішуючи питання щодо забезпечення позову не зазначив підстави обрання декількох видів забезпечення позову, не обґрунтував причини застосування саме такого виду забезпечення позову, не з'ясував предмет позовних вимог, не врахував, що накладення заходів забезпечення позову може перешкодити інтересам третіх осіб, не зазначив мотиви, із яких він дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про заходи забезпечення позову та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що у вересні 2016 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1, в якому просила суд: визнати недійсним договір про передачу права власності на знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1, укладений 26.06.20145 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг відомості про зміну власника свідоцтва України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 та здійснити відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».

05.10.2016 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонити Державній службі інтелектуальної власності України здійснювати державну реєстрацію договорів про передання майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ЧУДО САД», захищений Свідоцтвом України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 10.09.2010;

- заборонити Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зміни, пов'язані зі зміною власника Свідоцтва № НОМЕР_1 від 10.09.2010 до набрання рішенням суду законної сили;

- заборонити ОСОБА_1 здійснювати дії по відчуженню майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ЧУДО САД», захищений Свідоцтвом України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 10.09.2010 до набрання рішенням суду законної сили.

Свою заяву про забезпечення позову обгрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, у зв'язку з можливістю відчуження на користь третіх осіб права власності на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1. Крім того, у разі вчинення дій по відчуженню права власності на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1, Державна служба інтелектуальної власності України може вчинити дії (зобов'язана буде вчинити дії) по реєстрації договору про вчинення такого правочину та внесенні відомостей (змін) до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг, пов'язаних зі зміною власника свідоцтва № НОМЕР_1.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції, враховуючи обставини та характер спору, наявність підстав, вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки власником спірного свідоцтва до вступу рішення в законну силу, може бути інша особа. Крім того, дана обставина може затягнути вирішення спору по-суті, оскільки потрібно буде залучати до справи нових учасників, що призведе до порушення розумних строків розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії процесу, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, як передбачає ч.3 ст.152 ЦПК України.

Статтею 152 ЦПК України визначено визначений перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 6 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним видом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, при застосуванні заходів забезпечення позову судом, визначається його відповідність вимогам, на забезпечення яких він вживається, така оцінка відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Відповідно до ст.ст. 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку, предметом спору у вказаній цивільній справі є визнання недійсним договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № НОМЕР_1, укладеного 26.06.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та зобов'язання вчинити дії, а саме внесення Державною службою інтелектуальної власності України до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг відомостей про зміну власника свідоцтва України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 та здійснити відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач в достатній мірі обґрунтувала необхідність забезпечення позову, оскільки існує реальна можливість, що власником спірного свідоцтва до вступу рішення в законну силу, може бути інша особа, що в свою чергу, може затягнути вирішення спору по-суті, та призвести до порушення розумних строків розгляду справи.

Зазначені позивачем підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред'явленими позовними вимогами, визначений вид забезпечення позову передбачено п. 2 ч.1 ст.152 ЦПК України, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів також вважає, що види забезпечення позову обрано судом відповідно до ст. 152 ЦПК України та вони не порушують прав і охоронювані законом інтересів відповідачів та третіх осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду, постановлена з додержанням норм процесуального права, і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28.10.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: