Справа № 525/1152/16-ц
Провадження №2/525/44/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.02.2017 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та процентів за користування коштами, -
Посилаючись на вищевикладені обставини, на порушення зі сторони ОСОБА_2 виплат по грошовому зобовязанню, а також посилаючись на положення ст.ст.526,598,612,599 та ст.625 ЦК України, позивач у справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь інфляційні витрати в сумі 1757 грн.48 коп. та проценти за користування грошовими коштами в сумі 921 грн.52 коп., а також понесені судові витрати у справі, повязані зі сплатою судового збору (а.с.а.с.3-4).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 подала письмову заяву про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, вказала, що згідна на заочний розгляд справи (а.с.а.с.31,36).
З повідомлення Устивицької сільської ради Великобагачанського району від 23.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована на проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає по вулиці Центральна (колишня Леніна), 56 в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області (а.с.14).
08.12.2016 року відповідач ОСОБА_2 отримала засобами поштового звязку копію позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до позовної заяви, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.23).
В судове засідання 23.01.2016 року відповідач ОСОБА_2 не зявилася, причин неявки суд не повідомила, вона рекомендованим листом сповіщена про день і час розгляду справи за адресою місця своєї реєстрації с. Устивиця, вулиця Першотравнева, 13 Великобагачанського району Полтавської області та адресою місця фактичного місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишня Леніна), 56 Великобагачанського району Полтавської області (а.с.а.с.32,37); 09.02.2017 року відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлялася рекомендованими листами з повідомленням за адресою с. Устивиця, вулиця Першотравнева, 13 та по вул. Центральна (колишня Леніна), 56 Великобагачанського району Полтавської області (а.с.а.с.38-40), з наявної інформації та повідомлення секретаря судового засідання вбачається, що даний відповідач належним чином сповіщена про день і час розгляду справи (а.с.а.с.38-40), про причину своєї неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Позивач у справі подала заяву про розгляд справи у її відсутність та свою згоду на заочний розгляд справи (а.с.36).
Отже, в силу положень ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 вважається такою, що належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, тому є підстави для вирішення питання про можливість постановлення у справі заочного рішення, виходячи з положень ч.4 ст.169 ЦПК України.
За нормою ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст.224 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Враховуючи неявку сторін у справі, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).
Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та процентів за користування коштами підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК).
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).
Також, 16.02.2016 року начальником відділу ДВС Великобагачанського РУЮ ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження №50205932 стосовно боржника ОСОБА_2 згідно виконавчого листа №525/905/15-ц, виданого Великобагачанським районним судом Полтавської області 13.10.2015 року про стягнення боргу за договором позики в сумі 8865 грн.50 коп. (а.с.7).
З вищевказаних постанов про відкриття виконавчих проваджень вбачається, що стягувачем за вищевказаними виконавчими провадженнями є ОСОБА_1, а боржником є ОСОБА_2; при цьому, боржнику дано можливість в добровільному порядку виконати вищевказані постанови в строк до 23.02.2016 року.
Як вбачається зі змісту обґрунтування позовних вимог, станом на 04.11.2016 року боржник ОСОБА_2 заборгованості на користь ОСОБА_1 не погасила.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобовязання.
Положеннями ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція була висловлена Верховний Судом України у Постанові від 01.10.2014 року у справі №113цс14.
В цьому контексті суд враховує також і висновки Верховного Суду України, що містяться в аналізі практики застосування ст.625 ЦК України в цивільному судочинстві про те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником (в даний час триває процедура виконання рішення суду), не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору позики, не звільняє боржника у зобовязанні від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.
Відповідач не виконала зобов'язання по сплаті боргу, тому наявні підстави для стягнення з неї інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення.
Отже, враховуючи вищевикладеного, виходячи з положень ч.2 ст.625 ЦК України, враховуючи заявлені позовні вимоги суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в межах заявлених позивачем вимог.
Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 1102 грн. 40 коп. (551 грн.20 коп.+551 грн.20 коп.) належить стягнути з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.509,598,599,ч.2 ст.625 ЦК України, ст.ст.3,10,11,60,79,88,169,179,197,212-215,224,225 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої у встановленому законом порядку на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_6 (колишня Леніна),56 Великобагачанського району Полтавської області на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7 суму інфляційних втрат в розмірі 1757 (одну тисячу сімсот пятдесят сім) грн.48 коп. та проценти за користування грошовими коштами в сумі 921 (девятсот двадцять одну) грн.52 коп., а всього 2679 (дві тисячі шістсот сімдесят девять) грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої у встановленому законом порядку на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_6 (колишня Леніна),56 Великобагачанського району Полтавської області на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7 судові витрати по справі (сплачений судовий збір) в сумі 1102 грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Суддя