Справа № 368/20/17
Провадження № 2/368/120/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий: суддя Закаблук О.В.

При секретарі: Широкоступ К.М.

З участю учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суд, -

В С Т А Н О В И В :

10.01.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким:

- розірвати шлюб між нею та відповідачем, - ОСОБА_2, який зареєстрований 18 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, який фактично проживає за адресою: 01013, АДРЕСА_1, аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки від усих видів заробітку (доходу) Відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання до суду даної позовної заяви до її повноліття;

- відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць;

- судові витрати покласти на відповідача.

10.01.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

13.01.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, та призначено справу до судового слухання на 23.01.2017 року.

23.01.2017 року слухання справи було відкладено на 03.02.2017 року в зв»язку з неявкою сторін по справі.

В судовому засіданні, яке відбулося 03.02.2017 року, позивачка ОСОБА_1 заявила клопотання про відмову від позову, про що подала письмову заяву, яка зареєстрована через канцелярію.

Судом було роз»яснено позивачці, що у разі закриття провадження у справі з підстави відмови від позову, та, відповідно, після вступу в законну силу ухвали суду про закриття провадження у справі в зв»язку з відмовою від позову, вона не зможе пред»явити повторно такий же позов.

Судом також роз»яснено позивачці ОСОБА_1, що таким рішенням суду може бути порушено її право на шлюб, а також таким рішенням суду на підставі її волевиявлення порушуються права дитини на утримання від батька, які гарантовані Конституцією України.

Окрім того, роз»яснено, що в разі досягнення дитиною повноліття, проте, її навчання, дитина буде позбавлена можливості отримувати аліменти до 23 років на час навчання.

Не дивлячись на роз»яснення суду, позивачка наполягала на винесенні ухвали про закриття провадження в зв»язку з відмовою від позову.

В судовому засіданні, яке відбулося 03.02.107 року, відповідач ОСОБА_2 підтримав клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі в зв»язку з відмовою від позову, зазначивши при цьому, що він ніколи не покине своєї дружини, а дітей буде утримувати доти, доки він матиме фізичну на те змогу.

Суд, вислухавши клопотання позивачки, вислухавши думку відповідача, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Так, спірними правовідносинами в даній справі є шлюбно сімейні відносини, зокрема, відносини подружжя у шлюбі, та аліментні зобов»язання відповідача перед своєю біологічною дитиною.

Так, згідно ч. 1 ст. 26 ЦПК України позивачка ОСОБА_1 є стороною по справі.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми процесуального права, фізична особа громадянка України ОСОБА_1 є стороною по даній цивільній справі, а саме, - позивачкою.

Відповідно, позивачка ОСОБА_1 має процесуальні права таобов»язки, які передбачені ст. 27, 31 ЦПК України.

Дійсно, згідно, ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обовязків, визначених у статті 27 цього Кодексу позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову.

Згідно ст. 174 ЦПК України:

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Зглядаючись на вищевказану норму процесуального права, слід зазначити наступне.

Відмова позивача від позову це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу.

Відмовитися від позову може тільки позивач або його уповноважений представник. Таким правом наділена також третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Право відмовитися від позову може бути реалізовано у будь-який час судового розгляду, тобто і під час судових дебатів.

Заява про відмову у позові може бути усною або письмовою. Усна заява проголошується в судовому засіданні і її зміст заноситься до журналу судового засідання. Письмова заява, підписана позивачем, приєднується до справи.

Відмова позивача від позову це вияв принципу диспозитивності, тому ця дія здійснюється під контролем суду. Ця правомочність належить до числа більш істотних, тому головуючий зобовязаний розяснити наслідки таких дій, а саме неможливість повторного звернення до суду з тим самим позовом.

Суд повинен перевіряти законність відмови позивача від позову, чи не порушуються при цьому інтереси самого позивача, інших осіб, які беруть участь у справі, інтереси держави. Причини відмови від позову повинні оцінюватися судом з урахуванням обставин справи.

Причинами відмови від позову часто є вирішення спору в позасудовому порядку, втрата позивачем інтересу до справи.

Ці дії суд вчиняє до постановлення ухвали про закриття провадження у справі у звязку із прийняттям відмови від позову. У разі прийняття відмови від позову суд постановляє відповідну ухвалу, де вказує про закриття провадження у справі. Дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Проте, слід зазначити, що дана норма процесуального права містить спеціальну норму, за якою суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В даному випадку суд обґрунтовує свою відмову в прийнятті відмови від позову положеннями ч. 5 ст. 174 ЦПК України, так як вважає, що така відмова від позову позивачкою ОСОБА_4 суперечить інтересам неповнолітньої дитини, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яку позивачка ОСОБА_1 представляє в даному цивільному процесі, як законний представник.

Така відмова суперечить нормам СК України в частині права на шлюб та аліментних відносин, та суперечить вимогам Конституції України, зокрема, ч. 2 ст. 51.

Такою відмовою від позову позивачка фактично неправомірно позбавляє себе права на шлюб, позбавляє право дитини, яку представляє в даному процесі, на отримання аліментів від батька, що, зглядаючись як на норми національного законодавства, так і на норми міжнародного права, які ратифіковані Україною, є неприпустимим, та, відповідно, є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання позивачки про закриття провадження у справі в зв»язку з відмовою від позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 5 ст. 174, ст.ст. 208 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У прийнятті відмови від позову позивачки ОСОБА_1 в цивільній справі № 368/20/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду на підставі ч. 1 ст. 293 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 293 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С Cуддя: ОСОБА_5