АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чубрей І.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 7 липня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_1 у квітні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Вказувала на досягнення домовленості з ОСОБА_3 про укладення договору довічного утримання та надання ОСОБА_3 грошових коштів на здійснення ремонтних робіт, оплату комунальних послуг, лікування та власні потреби.

Посилалась на те, що правочин не вчинений, ОСОБА_3 надано розписку від 11 січня 2013 року про отримання грошових коштів в сумі 10550 грн., розписку від 9 листопада 2014 року про отримання грошових коштів в сумі 35000 доларів США на здійснення будівництва, оплату комунальних послуг, розписку від 8 липня 2015 року про отримання грошових коштів в сумі 4000 доларів США та розписку від 8 липня 2015 року про отримання меблів вартістю 4000 доларів.

Просила стягнути з ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 1103328 грн. 60 коп.

Заочним рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 7 липня 2016 року позов задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1103328 грн. 60 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці від 9 грудня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 7 липня 2016 року залишено без задоволення.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 7 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.1212, ч.1 ст.1213 ЦК України та вважав встановленим, що ОСОБА_3 отримано від ОСОБА_1 безпідставно отримано грошові кошти в сумі 1103328 грн. 60 коп.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 отримано від ОСОБА_1 грошові кошти на власні потреби за умови досягнення домовленості про укладення договору довічного утримання.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 7 липня 2016 року відповідає наведеним вимогам.

Встановлено, що відповідно розписки ОСОБА_3 від 11 січня 2013 року останньою отримано від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10550 грн. (а.с.6).

Також ОСОБА_3 9 листопада 2014 року надано розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 35000 доларів США на здійснення будівництва, оплату комунальних послуг (а.с.7).

До матеріалів справи приєднано розписку ОСОБА_3 від 8 липня 2015 року про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 4000 доларів США (а.с.8).

Крім того, з розписки ОСОБА_3 від 8 липня 2015 року вбачається про отримання від ОСОБА_1 меблів вартістю 4000 доларів США (а.с.9).

Встановлено, що спірні правовідносини були предметом розгляду у справі Садгірського районного суду м.Чернівці за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним встановлено, що правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не випливають з договору позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досягнуто домовленості про вчинення договору довічного утримання.

За змістом ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на наведене не можна погодитися з доводами ОСОБА_3, на які є посилання в апеляційній скарзі, про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договірних відносин.

На підставі ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Норми ст. 635 ЦК України не передбачають відповідальності особи за ухилення від укладання договору після досягнення домовленості про намір вчинити правочин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 отримано від ОСОБА_1 грошові кошти та меблі у зв»язку із досягненням домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про укладення договору довічного утримання.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року №6-2978цс15.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів та меблів на підставі договірних відносин.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З огляду на наведене заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 7 липня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 7 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді О.О. Одинак

М.І. Кулянда