Справа №442/913/17
Провадження №2/442/840/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та дозволу на виїзд дитини з України без згоди та супроводу батька,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для виїзду за кордон до іноземних країн неповнолітньому - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька - ОСОБА_2, дозволити тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 до Польщі, Німеччини та інших країн - учасниць Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Єгипту, Туреччини, Болгарії, Чорногорії, Хорватії, Об»єднаних Арабських Еміратів, в період з 01.06.2017 року по 01.06.2019 року.

В обґрунтування позову покликається на те, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, в якому народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2009 році шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає з нею, а нього утримання з відповідача стягуються аліменти згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.05.2014 року. Однак, крім примусового стягнення аліментів з відповідача, останній жодним іншим чином не бере участі у вихованні та утриманні сина. Він роками не спілкується з сином, йому не цікаве життя сина, ні його здоров»я, ні його потреби.

Їхній син вивчає польську і англійську мови у Дрогобицькій ЗОШ І-ІІІ. Щороку в школі і при благодійних організаціях, які діють у м. Дрогобич, пропонують відпочинок, оздоровлення, знайомство з іншою культурою і вдосконалення мовних навиків у дитячих таборах сусідньої країни - Польщі. Син мріє про таку поїздку, мріє подорожувати країнами Європи, побачити Єгипет, відвідати Туреччину, а вона має можливість забезпечити йому такі подорожі для покращення його знань з мов, збагачення його світогляду. Крім того, син часто хворіє на респіраторні захворювання дихальних шляхів, тому поїздки до країн з субтропічним кліматом сприятимуть зміцненню його здоров'я.

Однак відповідач відмовляється надати згоду на виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та виїзд сина за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить.

Таким чином, він безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів спрямованих на оздоровлення сина, покращення його знань з іноземної мови, зокрема польської, а також покращення його фізичного, духовного та морального розвитку, розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших народів.

Вважає, що така позиція батька щодо їхнього неповнолітнього сина, шкодить інтересам дитини, порушує його право на гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Разом з тим, син перебуває виключно на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини.

На даний час, місце перебування відповідача не відоме, так як між ними існує конфлікт. Відтак вона не може оформити документи на виїзд дитини для оздоровлення за відсутності письмової згоди відповідача.

Зазначає, що прийняття рішення про проведення оздоровлення та санаторно- курортного лікування дитини за кордоном, зумовлене тим, що в даний час частина території України, зокрема АРК Крим, є анексованою.

Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин, хоча був повідомлений через засоби масової інформації. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Представник Органу опіки та піклування - Яким І.С. щодо задоволення позову покладається на думку суду.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області 12.03.2013 року, актовий запис №217, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

23.10.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

За рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 07.05.2014 року у справі №442/2401/14-ц з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами).

Згідно положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики», однією з основних засад зовнішньої політики є забезпечення інтеграції України в європейський політичний, економічний, правовий простір з метою набуття членства в Європейському Союзі.

Відповідно до абзацу 1 передмови до Програми інтеграції України до Європейського Союзу, схваленої Указом Президента N 1072/2000 14.09.2000, «Пріоритетність співробітництва України з Європейським Союзом (ЄС) та його окремими державами-членами пов'язана з тим, що це угруповання буде визначати напрями економічного прогресу та політичну стабільність в регіоні у довгостроковій перспективі».

З наведеного випливає презумпція права дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі матері, особливо до держав - членів Європейського Союзу.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України та перебування в країни Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Єгипту, Туреччини, Болгарії, Чорногорії, Хорватії, Об'єднаних Арабських Еміратів, не вбачається обмежень закону, чи необхідності охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і ці обмеження сумісні з визнаними в зазначеній вище «Конвенції» іншими правами.

В даному випадку, суд вважає цілком очевидним, що виїзд за кордон малолітньої дитини відвідування ним вищевказаних країн буде відповідати інтересам дитини та буде доцільним. Водночас, суд враховує, що безпека дитини під час такої подорожі гарантуватиметься супроводом матері. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Надати дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кодону України документів для виїзду за кордон та в'їзду до іноземної країни дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька, ОСОБА_2; дозволити тимчасовий виїзд за межі України дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 до країн - учасниць Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Єгипту, Туреччини, Болгарії, Чорногорії, Хорватії, Об'єднаних Арабських Еміратів, в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 01.06.2017 року по 01.09.2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П. Хомик