Справа № 131/513/15-ц Провадження № 22-ц/772/389/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності, -

встановила:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ілілнецької міської ради про визнання права власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами , який знаходиться в м. Іллінці Іллінецького району Вінницької області по вул. Леніна, 46, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оригінал свідоцтва №198 на право особистої власності на жилий будинок від 09.10.1986 року , виданого на підставі рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради народних депутатів №204 від 20.08.1986 року ним втрачено.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Леніна, 46 у м. Іллінці Вінницької області.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_2 просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначала, що зазначеним рішенням порушуються її права, оскільки вона є дочкою ОСОБА_3, свідоцтво про право власності на будинок отримано позивачем за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5, після смерті якої у 2003 році відкрилася спадщина на це майно, а вона, а також її сестра та брат є спадкоємцями цього майна. Даним рішенням суду вони фактично позбавлені свої частки на майно. Водночас оригінал свідоцтва про право власності перебуває у її сестри ОСОБА_6

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали з підстав, зазначених в ній, просили суд її задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_3 ОСОБА_8, ОСОБА_9 проти апеляційної скарги заперечили, просили суд її відхилити.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В поданих письмових заперечення проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів та визнання позову відповідачем дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Позивач у позові про визнання права власності особа, яка вже є власником.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовував його тим, що оригінал свідоцтва №198 на право особистої власності на жилий будинок від 09.10.1986 року , виданого на підставі рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради народних депутатів №204 від 20.08.1986 року ним втрачено.

З пояснень представника позивача судом встановлено, що позивач не звертався до органу, який видав свідоцтво про право власності із заявою про видачу дубліката свідоцтва та наявність обґрунтованої відмови у видачі дубліката правовстановлюючого документа.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Листом Державної реєстраційної служби України від 15.02.2013 № 12-06-15-13 надано розяснення щодо видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів, згідно з яким із запровадженням з 01 січня 2013 року в Україні системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться, зокрема, органами державної реєстрації прав - структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції (стаття 6).

Згідно із підпунктом 6 частини другої статті 9 вказаного Закону державний реєстратор прав на нерухоме майно у випадках, встановлених Законом, видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Повноваженнями з видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та відповідно його дубліката державні реєстратори прав на нерухоме майно наділені починаючи з 01 січня 2013 року.

До 01 січня 2013 року оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності проводилось, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07 лютого 2002 року N 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за N 157/6445, яке втратило чинність з 01 січня 2013 року.

Припинення повноважень органів місцевого самоврядування щодо оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно не є наслідком припинення в цілому діяльності таких органів, а тому у випадку втрати чи зіпсування такого свідоцтва видачу його дубліката здійснює відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 48 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (яка була чинною на момент звернення з позовом і ухвалення рішення) для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстрація якого проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, у звязку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку заявник подає органові державної реєстрації прав:

1) завірену в установленому порядку органом, що видавав документ, копію примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа;

2) оголошення про втрату документа у регіональних друкованих засобах масової інформації за місцем розташування нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє імя виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа).

За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор органу державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності з видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. У свідоцтві зазначається серія, номер, назва, дата видачі та субєкт, який здійснив видачу втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, позивачем не доведено, що можливість підтвердити своє право власності на будинок шляхом отримання правовстановлюючого документа в іншому позасудовому порядку втрачена.

Згідно з ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги , якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

По справі встановлено, що оригінал вказаного свідоцтва, копія якого надана до справи, перебуває у дочки позивача ОСОБА_6, що не заперечується сторонами.

Відповідно до копії свідоцтва №198 на право особистої власності на жилий будинок від 09.10.1986 року , виданого на підставі рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради народних депутатів №204 від 20.08.1986 року ОСОБА_3 є власником будинку по вул. Леніна,115 в м. Іллінці (а.с.17).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок №46 по вул. Леніна в м. Іллінці, виготовленого Гайсинським міжрайонним БТІ 27.02.2015 року, жилий будинок 1960 року побудови (а.с.4-6).

ОСОБА_2 є дочкою позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка помела 2003 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, а ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_5 за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, рішенням суду першої інстанції про визнання права власності на житловий будинок за ОСОБА_3 вирішено питання про права та обовязки спадкоємця ОСОБА_2, яка не була залучена до участі в справі.

Суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, не перевірив наявність підстав для задоволення позовних вимог та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.292, 307, 309, 314, 316, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_10

Судді: /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

Згідно з оригіналом: