Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:Євграфової Є.П., ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро» про визнання договору частково недійсним, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «Дніпро» на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро» (далі - ТОВ «КГС Дніпро») про визнання договору оренди землі частково недійсним, посилаючись на те, що наприкінці 2007 року між нею та СФГ «Булах», правонаступником якого є ТОВ «КСГ Дніпро», укладено договір оренди, належної їй на праві приватної власності, земельної ділянки площею 6,777 га на 5 років.

Зазначений договір зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди землі Покровським відділом ДП ЦДКЗ 21 січня 2008 року за № 32. В 2012 році їй стало відомо, що договір оренди земельної ділянки було зареєстровано з виправленнями, а саме: строк дії договору було виправлено і записано замість строку дії договору - 5 років, який було обумовлено при підписанні договору, строк дії договору - 10 років.

В зв'язку з викладеним ОСОБА_5 просила суд договір оренди земельної ділянки, укладений нею та відповідачем визнати недійсним в частині строку дії договору та вважати строком дії вказаного договору 5 років.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та СФГ «Булах О.М.», правонаступником якого є ТОВ «КГС Дніпро», стосовно земельної ділянки площею 6,766 га, зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди землі Покровським відділом ДП ЦДЗК 21 січня 2008 року за № 32 недійсним в частині строку його дії.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ТОВ «КГС Дніпро» просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені в справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у ОСОБА_5 було відсутнє волевиявлення на укладання договору оренди земельної ділянки строком на 10 років.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, щоОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 6,766 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ‑ДП № 040597, виданого 06 серпня 2001 року,

Наприкінці 2007 року між ОСОБА_5 та СФГ «Булах» було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у книзі реєстрації договорів оренди землі Покровським відділом ДП Центр ДЗК 21 січня 2008 року за № 32.

У п. 2 вказаного договору оренди зазначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,766 га, у тому числі ріллі 6,766 га.

У п. 6 зазначеного договору вказано, що він укладений на 10 календарних років, починаючи з моменту державної реєстрації цього договору.

Згідно висновку експерта № 70/06-550 від 03 вересня 2015 року, встановлено, що до первинного змісту п. 6 двох екземплярів договору оренди землі, зареєстрованого 21 січня 2008 року за №32, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ СФГ «Булах», вносилися зміни шляхом нанесення рукописних надписів «10» та «десять» поверх замальованих барвником білого кольору первинних друкованих даних. Первинні тексти в даному місці читалися раніше як «5 (п'ять)».

Статтею 203 ЦК України встановлено, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції яка діяла на момент укладення договору оренди), передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не з'ясували належним чином усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, доводів ТОВ «КГС Дніпро» належним чином не перевірили.

Пославшись на той факт, що ОСОБА_5 мала намір укласти договір з товариством лише на 5 років, однак у зв'язку з виправленням в частині терміну дії договору, договір було зареєстровано поза її волею з визначеним терміном оренди на 10 років, прийшли до передчасного висновку про задоволення позову.

Судами залишено поза увагою те, що ОСОБА_5 продовжувала отримувати орендну плату за користування орендарем земельної ділянки після спливу п'ятирічного терміну з моменту укладення спірного договору оренди, що підтверджується відомостями за 2013 - 2015 роки (а.с. 48-52).

Поза увагою судів залишився той факт, що в копії договору оренди, яку надав до суду позивач, строк дії договору оренди зазначено 10 років.

Суди не дослідили коли, ким вносилися зміни, до реєстрації договору чи після його реєстрації, коли отримав екземпляр договору позивач, який додав до позовної заяви, який саме договір пройшов реєстрацію.

Поновлюючи ОСОБА_5 строк на звернення до суду з позовом, про застосування якого відповідачем було заявлено клопотання, суди виходили з того, що позивач дізнався про порушення свого права наприкінці 2012 року, однак належних та допустимих доказів на підтвердження цього надано не було.

З огляду на викладене погодитись із ухваленими в справі рішеннями неможливо й вони підлягають скасуванню.

Оскільки обставини пов'язані з перевіркою строку на який дійсно було укладено договір оренди земельної ділянки та коли саме ОСОБА_5 дізналася про порушення свого права, якщо таке було, судами в порушення норм матеріального права належним чином не з'ясовані, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного вирішення справи, то справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро» задовольнити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова