29.03.2017 Єдиний унікальний номер 205/8891/16-ц
Справа №2/205/412/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Романовій А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 29 листопада 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-2).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2012 року, із відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначає, що відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, але продовжує працювати в таксі «Десяточка» і не тільки, та отримує неофіційний дохід, що прямо впливає на рівень аліментів. Його дохід становить близько 10 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позовної заяви, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник за договором адвокат ОСОБА_3, в судовому засіданні проти вимог позову заперечували. У задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст складений 31 березня 2017 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2011 року, який розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2013 року (а.с.6,9).

Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за якою також зареєстрований та проживає відповідач (а.с.7,10).

Із довідки Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 17.11.2016 року вбачається, що дитина фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

ОСОБА_1 з 26 жовтня 2016 року перебуває на обліку в Центральному районному центі зайнятості м. Дніпра як безробітна (а.с.13).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2012 року (а.с. 8), ОСОБА_2 стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.03.2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Починаючи з 26 жовтня 2016 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Новокодацькому районному центі зайнятості як безробітний (а.с.37).

Згідно довідки Новокодацького ВДВС м. Дніпра від 22.03.2017 року (а.с.35), станом на 20.03.2017 року ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 788,80 грн.

За ст.. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України передбачено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі виключно на підставі статті 184 СК України, оскільки відповідач має мінливий дохід та одержує в натурі.

Отже, враховуючи те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2012 року вже визначено розмір стягуваних аліментів з відповідача, тоді як позивачка у своєму позові та у судовому засіданні не посилається на норми закону, які регулюють зміну їх способу присудження, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованим, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.11,16 ЦК України, ст.ст. 180, 192 СК України, ст. ст. 2, 10, 11, 57-60, 197, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула