Номер провадження: 22-ц/785/798/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Дрішлюка А.І.

- Сидоренко І.П.

при секретарі - Лопотан В.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виділення земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання знести самочинні прибудови, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 (діючого в інтересах ОСОБА_3) на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року, -

встановила:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, правонаступник третьої особи - ОСОБА_7 - ОСОБА_5, Одеська міська рада, КП «ОМБТІ та РОН», департамент комунальної власності Одеської міської ради про встановлення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, в якому вказував, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.08.2008р. належить 26/225 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою - АДРЕСА_2, яке в цілому складається з одного кам'яного житлового будинку під літ.»А» житловою площею 48,3кв.м. та надвірних споруд під літерами: В,Ж - сараї, Б,Е - літні кухні, Г - вбиральня, И - навіс, №1-6 - огородження, І- вимощення, розташованих на земельній ділянці 518кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право на спадщину, є власником 91/225 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою - АДРЕСА_2, яке в цілому складається з одного кам'яного житлового будинку під літ.»А» житловою площею 48,3кв.м. та надвірних споруд під літерами : В,Ж - сараї, Б,Е - літні кухні, Г - вбиральня, И - навіс, ворота, хвіртка, № 1-6 - огородження, І - вимощення, розташованих на земельній ділянці 518 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2005р. належить 12/25 частин вказаного домоволодіння.

Оскільки відповідачкою робляться перешкоди у користуванні майном позивача, самовільно захоплено територію загального двору та земельної ділянки, встановлено паркан, яким відповідачка відокремила територію загального користування двору, яку використовує під місце стоянки автомобіля, тим самим обмежуючи можливість позивача крім користування даною територією та доступу до вікон та прилеглої території свого будинку.

Посилаючись на викладене, просив встановити новий порядок користування домоволодінням АДРЕСА_3 на земельній ділянці загальним розміром 518 кв.м. з урахуванням інтересів всіх співвласників згідно розміру часток у домоволодіння та зобов'язати відповідачку не перешкоджати у майбутньому здійсненню права власності щодо володіння, розпорядження, користування майном, яке йому належить.

Позивачем неодноразово уточнювалися та змінювалися позовні вимоги.

Протокольною ухвалою суду від 11.07.2012р. до участі у справі в якості третьої особи залучено правонаступника померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_5

Згідно останньої уточненої позовної заяви від 29.02.2016р. позивач просить усунути перешкоди у здійсненні прав ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у користуванні та розпорядженні своїм майном в домоволодінні АДРЕСА_4 виділити йому та ОСОБА_5 в сумісне володіння, користування та розпорядження належну їм частину земельної ділянки (загальна площа якої складає 518кв.м.) по АДРЕСА_5 що відповідає їх сумісній частці (тут 13/25) в домоволодінні, а саме: 518: 25 х 13 = 269,4кв.м., відшкодувати ОСОБА_8 та ОСОБА_5 заподіяну протиправними діями відповідача матеріальну шкоду в сумі 30 000 грн., моральну шкоду в розмірі 70 000 грн. та зобов'язати відповідачку знести самочинно збудовані прибудови а5, аб, а7, «Л», навіс «К» та вбиральню «М» або знести ці прибудови за її рахунок. Просив також доручити виконавчій службі виконати рішення суду невідкладно, бо подальше затягування виконання призведе до ще більших збитків.

В судовому засіданні позивач, який також представляє інтереси третьої особи -ОСОБА_5, який є правонаступником померлої ОСОБА_7, уточнену позовну заяву від 29.02.2016р. підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, інших вимог перед судом не заявляв.

Представник відповідачки позов не визнала, вважаючи його необґрунтованим та недоведеним.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виділення земельної ділянки, стягнення матеріальної та оральної шкоди, зобов'язання знести самочинні прибудови залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи - КП «БТІ» Одеської міської ради, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, прокуратура Малиновського району м. Одеси про перерахунок ідеальних часток в домоволодіння, визначення ідеальних часток, визнання права власності на частини домоволодіння в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Цим рішенням встановлено, що відповідно до договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 01.11.1951р., укладеним між ЖУ Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів трудящих та ОСОБА_9, ОСОБА_9 відведено ділянку комунальної землі площею 523кв.м. під індивідуальне будівництво жилого будинку АДРЕСА_6 В подальшому зазначене домоволодіння було розділене на дві частини.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27.04.1981р. по справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про визнання угоди купівлі-продажу недійсною та по зустрічному позову про стягнення коштів визнано угоду купівлі-продажу 13/25 частин домоволодіння АДРЕСА_7 укладену між ОСОБА_9 та ОСОБА_11, дійсною, виділено позивачці у власність приміщення 2-1 площею 2,7 кв.м., тамбур, 2-2 площею 7,4 кв.м. жила кімната, 2-3 площею 21,4 кв.м. жила кімната, 2-4 площею 4,2 кв.м. кладова, 2-5 площею 14,6 кв.м. кухня, 2-6 площею 2,4 кв.м. санвузол, 2-7 площею 1,2кв.м. тамбур.

Після смерті ОСОБА_11 належні їй 13/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_8 успадкували: 26/225 частин домоволодіння ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.1987 року, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованим за № 2-826; 91/225 частин належали ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.07.1987 року, виданого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори зареєстрованим за № 2-1321, яке в цілому складається з одного кам»яного житлового будинку під літ.»А» житловою площею 48,3кв.м. та надвірних споруд під літерами : В -сарай, Б - літня кухня, Г - вбиральня, И - навіс, ворота, хвіртка, №1-6 -огородження, І- вимощення, розташованих на земельній ділянці 518кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2008р. ОСОБА_3 є власником спадкового майна після смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., яке складається з 26/225 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою - АДРЕСА_2, яке в цілому складається з одного кам'яного житлового будинку під літ. «А» житловою площею 48,3 кв.м. та надвірних споруд під літерами: В, Ж - сараї, Б, Е - літні кухні, Г - вбиральня, И - навіс, № 1-6 - огородження, І - вимощення, розташованих на земельній ділянці 518 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні.

ОСОБА_5 став власником 91/225 частин домоволодіння по АДРЕСА_9 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.06.2012 року, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори зареєстрованим у реєстрі за № 2-950.

Рішенням Малиновського місцевого районного суду м. Одеси від 03.03.2005 року було визнано дійсним договір міни нерухомого майна 12/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_1, укладений 01.04.1996 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі за № 96/0366.

За ОСОБА_13 було визнано право власності на 12/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_10 які складаються із літ. «А»: 1-3 житлова (8,0 кв.м.), 1-5 житлова (11,5 кв.м.), 1-1 тамбур, 1-2 кухня, 1-4 коридор, із літ. «Б», «Е»: літня кухня, «В», «Ж» - сараї, «Г» - вбиральня, «И» - навіс, 12/25 частин огородження, розташованих на земельній ділянці площею 518 кв.м.

30.05.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1236, за умовами цього договору ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_4 купила 12/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_4 що складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку літ. «А» - житловою площею 48,3 кв.м., літ. «Б», «Е» - літня кухня, «В», «Ж» - сараї, «Г» - душ-вбиральня, № 1- 6 огородження, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 518 кв.м.

За заявою ОСОБА_18 рішенням виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів м. Одеси № 848 від 06.11.1987 року були узаконені в домоволодінні АДРЕСА_11 - літні кухні «Е», «Б», тамбур «б», сарай «Ж».

Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.ст. 316, 319, 386 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на момент отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину, тобто станом на 08.08.2008р., до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

У свідоцтві про право на спадщину, виданому 08.08.2008р. на ім'я позивача, чітко зазначено, що спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 26/225 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою - АДРЕСА_12 яке в цілому складається з одного кам'яного житлового будинку під літ.»А» житловою площею 48,3 кв.м. та надвірних споруд під літерами: В,Ж - сараї, Б,Е - літні кухні, Г - вбиральня, И - навіс, № 1- 6 - огородження, І - вимощення, розташованих на земельній ділянці 518 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні.

Аналогічне вказане також і у свідоцтві про право на спадщину, виданому 12.06.2012р. на ім'я ОСОБА_5.

Таким чином суд встановив, що до сторін по справі, які стали співвласниками часток домоволодіння АДРЕСА_4 перейшло право користування земельною ділянкою площею 518 кв.м. за адресою - АДРЕСА_2.

З пояснень позивача вбачається та не заперечувалося і представником відповідача, що зазначена спірна земельна ділянка у власності, як колишніх так і теперішніх співвласників вказаного домоволодіння не перебуває. Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не визначено.

У відповідності до вимог ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача у своїй уточненій позовній заяві щодо виділення йому та третій особі ОСОБА_5 в сумісне володіння, користування та розпорядження належну їм частину земельної ділянки (загальна площа якої складає 518кв.м.) по АДРЕСА_9 що відповідає їх сумісній частці (13/25) в домоволодінні, а саме: 518: 25 х 13 = 269,4 кв.м. задоволенню не підлягають, оскільки земельна ділянка площею 518 кв.м. не перебуває у власності сторін, а отже посилання позивача на застосування до виниклих правовідносин ст. 88 Земельного кодексу України є безпідставними.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В матеріалах справи наявний витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.05.2012р., з якого вбачається, що співвласниками жилого будинку АДРЕСА_11 є ОСОБА_4 - 12/25 часток, ОСОБА_8 - 26/225 часток та ОСОБА_7 - 91/225 часток. В цьому витягу є опис об'єкта на якому розташовані самочинно збудовані: прибудови літ. «а5, аб, і а7», літня кузня літ. «Л» - ОСОБА_4; навіс літ. «К», вбиральня літ. «М» - тимчасові споруди, що не є самочинними.

В своїй уточненій позовній заяві від 29.02.2016р. позивач вказував, що відповідачка за допомогою свого представника намагалася всіма засобами (в тому числі і незаконними) збільшити свою ідеальну частку в домоволодіння та закріпити таким чином захоплені спільні ворота, подвір'я, половину городу та зберегти самочинно збудовані з 2005 року споруди.

Оскільки порядку користування земельною ділянкою між сторонами не визначено, позивачем не надано доказів порушення його прав як користувача земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_9 також доказів, що збудовані відповідачкою самочинні прибудови знаходяться саме на частині його земельної ділянки, то суд першої інстанції правильно вважав, що зазначені позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Судом першої інстанції за клопотанням позивача неодноразово призначалися судові будівельно-технічні експертизи по визначенню порядку користування спірною земельною ділянкою, однак жодна з призначених експертиз проведена не була, оскільки позивачем не було надано всіх необхідних документів та не було проведено оплату.

Згідно ст.ст.22,23,1166,1167 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. . Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в йому обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В матеріалах справи є акт комісії СОН «Курсаки» від 17.09.2009р., з якого вбачається, що в приміщеннях домоволодіння АДРЕСА_4 які належать ОСОБА_8 та ОСОБА_7, стеля в кімнаті та на кухні прогнила та обвалилася, в ванній кімнаті обвалилася плітка, віконні рами та підлога прогнили внаслідок протікання даху, який потребує заміни, також гнили балки перекриття, на стінах грибок та сирість. Комісія прийшла до висновку про те, що домоволодіння потребує капітального ремонту із заміною прогнивших балок та заміною шиферу по і площі даху частини домоволодіння ОСОБА_8

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при цьому суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, те, що розмір грошового шкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У вказаному акті не зазначено, що руйнація частини будинку, яка належить ОСОБА_8, відбулася внаслідок самочинного будівництва відповідачкою.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких інших доказів спричинення позивачу матеріальної шкоди у вказаному ним розмірі позивачем суду не надано.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що співвласниками спірного домоволодіння АДРЕСА_11 є ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який не був залучений до участі у справі в якості відповідача, що також є підставою для відмови у позові.

В обґрунтування своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди позивач зазначав, що у зв'язку з тим, що відповідачка захопила все подвір'я, город, закрила в'їзд, заборонила ремонт даху, дозволила відновити водопостачання, зупинила ремонт житла позивачів та нав'язала йому судову тяганину на майже 6 років.

Однак, які саме моральні страждання були спричинені позивачу та в чому вони виразилися, позивач не обґрунтував та доказів цьому не надав.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь третьої особи законодавством не передбачено.

При таких даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позивачем вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 (діючого в інтересах ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: А.І. Дрішлюк

І.П. Сидоренко