У Х В А Л А

5 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Димитровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької від 9 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, скасовано рішення суду першої інстанції, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2010 року, що утворилася станом на 30 вересня 2015 року, у сумі 28 690 грн 73 коп., із яких: 11 573 грн 09 коп. - заборгованість по кредиту; 16 633 грн 40 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 484 грн 24 коп. - заборгованість по пені та комісії. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частин 1, 2 статті 207, статті 10561 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяв про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року, 23 грудня 2015 року, постанови Верховного Суду України від 11 лютого, 11 березня, 10 червня та 16 грудня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що доводи про несанкціоноване зняття коштів із картки не підтверджені належними і допустимими доказами. Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення відповідно до вимог частини 4 статті 61 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2016_10_19/pravo1/T041618.html?pravo=1> не є доказом у справі. Крім того, односторонне збільшення банком відсотків за користування кредитом визначене умовами та правилами, згідно яких передбачено зміну розміру відсоткової ставки за кредитом за умови інформування банком позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Висновки щодо застосування частин 1, 2 статті 207, статті 10561 ЦК України зроблені в постановах Верховного Суду України від 11 лютого, 11 березня, 10 червня та 16 грудня 2015 року, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_4, не суперечить висновку зробленому судом касаційної інстанції у справі про перегляд якої подано заяву.

Разом з тим, надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року та 23 грудня 2015 року, не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко