Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік Ірина Володимирівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та коштів, поділ спільного майна, визнання частково недійсним та скасування договору дарування квартири, стягнення коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши та збільшивши позовні вимоги, остаточно просила встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період із 01 листопада 2009 року по 15 червня 2015 року; визнати частково недійсним і скасувати договір дарування від 02 липня 2015 року квартири АДРЕСА_1; визнати спільною сумісною власністю подружжя зазначену квартиру, автомобіль марки «Mersedes-Benz», моделі «Vito 108 D», державний номерний знак НОМЕР_1, та грошові кошти у сумі 8 тис. доларів США, що розміщені на депозитному рахунку в Публічному акціонерному товаристві «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») на ім'я ОСОБА_4 Також у порядку поділу майна позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 71 237 грн 77 коп. компенсації за Ѕ частини спірного автомобіля, залишивши його у користуванні відповідача; стягнути на свою користь із відповідача 4 тис. доларів США, що становить Ѕ частини від суми депозитного вкладу та визнати за нею право власності на Ѕ частини вищевказаної квартири.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що із листопада 2009 року по червень 2015 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, спільних дітей немає. За час спільного проживання вони придбали за спільні кошти вищевказані однокімнатну квартиру та автомобіль, право власності на які зареєстровано на ім'я ОСОБА_4 Також вони спільними зусиллями зібрали кошти в сумі 8 тис. доларів США, які були розміщені на зберігання в ПАТ «Платинум Банк» на ім'я ОСОБА_4 На теперішній час між сторонами стосунки розірвані, виник спір щодо спільного майна, а тому позивач просила суд встановити факт, що вона і ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2009 року по червень 2015 року та просила поділити спільно нажите ними майно.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте судові рішення першої й апеляційної інстанцій не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог про встановлення факту спільного проживання з відповідачем ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період із листопада 2009 року по червень 2015 року, існування взаємних прав та обов'язків між ними, ведення ними спільного побуту або бюджету, або набуття спірного майна спільними коштами та працею чи в інший спосіб, який встановлює можливість визнання майна спільною сумісною власністю, та, як наслідок, відсутності підстав для задоволення позову.

Із вказаними висновками по суті вирішеного спору погодився й апеляційний суд та, відхиляючи апеляційну скаргу позивача та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підстава для скасування рішення суду, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо вони призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно згідно з нормами чинного законодавства.

Також апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга не містить інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано всі обставини справи, надано належну правову оцінку доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Однак із вказаними висновками судів не можна погодитися виходячи з наступного.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15, за правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Усупереч вищевказаному суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме: не дослідив питання про те, чи придбано спірне майно у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, якщо так, то не з'ясував майнового стану сторін у період до придбання спірного майна, та якими доказами це підтверджується, враховуючи положення ст. ст. 57-59 ЦПК України.

Апеляційний суд послався на правову позицію Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11 щодо застосування ст. 74 СК України та залишив поза увагою останні правові позиції Верховного Суду України зі спірного питання, зокрема від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15, щодо застосування ст. 74 СК України у поєднанні з ч. 4 ст. 368 ЦК України.

Оскільки суди порушили ст. ст. 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України, не встановили достатньо повно обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак