Справа № 466/8864/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 р. Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Ковальчука О.І.

при секретарі с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзвязку у залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пені та 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Арсенал Страхування» 7796,00 грн. суму страхового відшкодування, 1029,50грн. пені, 94грн. 3% річних, 3000,00 грн. витрат на правову допомогу та 551,20грн. судового збору.

В обгрунтування позову посилається на те, що 10.12.2015 року о 19 годині 00 хвилин відбулася ДТП за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 154В за участю автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Opel Vectra 1.8», номерний знак НОМЕР_2 (власник - ОСОБА_2С.) під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30.12.2015 року у справі №464/9865/15-п винним у вищевказаній ДТП, а саме у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_3.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», страховий поліс №АЕ/6320661, з терміном дії від 02.12.2015 р. до 30.11.2016 p., і обов'язок щодо відшкодування завданої ОСОБА_5 шкоди згідно із Законом покладається на Відповідача як страховика, то останньому Позивачем було надано відповідно до вимог ст.ст. 33, 35 Закону всі необхідні документи для одержання страхового відшкодування, у тому числі, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 29.12.2015 p., отримане Відповідачем 14.01.2016 p., заяву про страхове відшкодування від 18.02.2016 p., отриману Відповідачем 23.02.2016 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» отримало повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду 14.01.2016 р., що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням, проте Відповідач не виконав свого обов'язку та не направив свого представника в установлений Законом строк.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна і звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Тому ОСОБА_2 здійснив відновлюваний ремонт свого автомобіля «Opel Vectra l.8», номерний знак НОМЕР_2 на суму 9560 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт від 29.01.2016 p., Накладною № 243 від 27.01.2016 р. та Товарним чеком № 243 від 29.01.2016 р. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ становить 7796 грн. Ця сума була зазначена в заяві про страхове відшкодування від 18.02.2016 р.

Натомість, Відповідач, розуміючи, що Позивач вже не зобов'язаний зберігати пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, листами від 05.02.2016 р. та від 16.03.2016 р. просив Позивача забезпечити можливість оглянути пошкоджений транспортний засіб «Opel Vectra l.8», номерний знак НОМЕР_2.

ПрАТ СК «Арсенал Страхування» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що Позивача повідомлено листом від 15.05.2016 № 2/к/у. Відповідач обґрунтував цю відмову тим, що Позивач не надав для огляду пошкодженого транспортного засобу «Opel Vectra 1.8», номерний знак НОМЕР_2. Хоча насправді така можливість була надана, адже Позивач зберігав пошкоджене майно у такому стані, в якому було до ДТП протягом десяти днів з моменту отримання Відповідачем повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Саме тому, позивач вважає таку відмову безпідставною. У звязку з вищенаведеним, змушений звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, давши пояснення аналогічні фабулі позовних вимог та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ СК «Арсенал Страхування» в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2015 року о 19 годині 00 хвилин відбулася ДТП за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 154В за участю автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Opel Vectra 1.8», номерний знак НОМЕР_2 (власник - ОСОБА_2С.) під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого автомобіль позивача ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30.12.2015 року у справі №464/9865/15-п винним у вищевказаній ДТП, а саме у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_3.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 укладено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6320661, з терміном дії від 02.12.2015 р. до 30.11.2016 p., згідно якого забезпечений транспортний засіб марки «Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD», номерний знак НОМЕР_1.

29.12.2015 року ОСОБА_4, який керував автомобілем «Opel Vectra 1.8», номерний знак НОМЕР_2 подав заяву - повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 29.12.2015 p.

18.02.2016р. позивач ОСОБА_2 маючи законні підставі на отримання відшкодування пошкодженого транспортного засобу марки Opel Vectra 1.8», номерний знак НОМЕР_2, подав відповідну заяву до відповідача ОСОБА_6 «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про виплату страхового відшкодування.

З повідомлення ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» від 05.02.2016р. та 16.03.2016р. вбачається, що з метою визначення розміру збитків, страхова компанія просить позивача забезпечити можливість для огляду транспортного засобу марки «Opel Vectra 1.8», номерний знак НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце остання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» отримало повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду 14.01.2016р., що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням, проте відповідач не направив свого представника у встановлений Законом строк.

Згідно ч. 2 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також

забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна

(транспортних засобів.Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому

стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної

пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів

після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41

цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну

пригоду його уповноважений представник не прибув до

місцезнаходження такого пошкодженого майна.

З врахуванням наведених вище норм закону, позивач ОСОБА_2 здійснив відновлюваний ремонт пошкодженого автомобіля «Opel Vectral.8», номерний знак НОМЕР_2 на суму 9560 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт від 29.01.2016 p., Накладною № 243 від 27.01.2016 р. та товарним чеком № 243 від 29.01.2016 р. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ становить 7796 грн. Вказана сума була зазначена в заяві про страхове відшкодування від 18.02.2016 р.

Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Крім того, стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором.

У відповідності до ч.1. ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Згідно до ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 25 вищезгаданого закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування), і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У відповідності до ст. 22.1 вказаного закону, при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Так, з врахуванням вищенаведених норм законодавства, у відповідності до Договору страхування, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» зобов'язана відшкодувати ОСОБА_2 збитки, отримані у зв'язку пошкодження ТЗ внаслідок ДТП. Сума страхового відшкодування згідно Акту виконаних робіт від 29.01.2016 p., накладної № 243 від 27.01.2016 р. та товарного чека № 243 від 29.01.2016 р. становить 7796,00грн.

Таким чином ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у відповідності до вимог закону, зобов'язана була здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до лімітів відповідальності страховика, однак виплату страхового відшкодування станом на день винесення рішення здійснено не було.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 94 грн. 3% річних від суми невиплаченого страхового відшкодування та 1029,50грн. пені, на думку суду підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

Саме до останнього виду грошових зобовязань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору страхова сума.

Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І Загальні положення про зобовязання книги 5 ЦК України , а тому поширює свою дію на всі зобовязання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобовязанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Отже, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якого, в разі порушення стороною договору своїх грошових зобовязань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що із ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» підлягає стягненню в користь ОСОБА_2 94 грн. 3% річних від суми невиплаченого страхового відшкодування та 1029, 50 грн. пені від суми невиплаченого страхового відшкодування.

Крім цього, Статтею 79 ЦПК передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З акту виконаних робіт від 10.10.2016р. та рахунку-фактури №03-08/01 від 03.08.2016р. за надану правову допомогу вбачається, що позивачу ОСОБА_2 надано правову допомогу вартістю 3000 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги щодо відшкодування витрати на правову допомогу підлягають задоволенню та такі слід стягнути з відповідача ОСОБА_6 «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

Згідно із ст. 88 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню в користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 74, 79, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 509, 510, 536, 549, 624, 625, 901, 979, 988, 990, 1166 ЦК України, Законом України «Про Страхування», Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 7796,00 грн. суму страхового відшкодування, 1029,50 грн. пені, 94 грн. 3% річних та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_7