АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/1403/17 Головуючий у 1 інстанції -Кушнір С.І.
Унікальний №757/5326/16-ц Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 11 листопада 2014 року у справі за позовом Кредитної спілки профспілок МВС України до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивач Кредитна спілка профспілок МВС України звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, як основного позичальника, та ОСОБА_5, ОСОБА_1, як поручителів, і просив винести рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість, яка за розрахунком позивача, станом на 13.02.2014року, у загальній сумі складає: 39.289,61 грн. з урахуванням заборгованості по тілу кредита та відсоткам.

Позивач зазначав, що 29.01.2010 року за №3803-Д позивач Кредитна спілка профспілок МВС України надав позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 40.000 грн. на термін 36 місяців під 33% річних.

На забезпечення кредиту були укладені два договори поруки: від 29.01.2010 року за №534 та від 29.01.2010 року за №535, згідно яких відповідачі, відповідно, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, окремо, поручились солідарно з основним боржником відповідати перед Кредитною спілкою профспілок МВС України за виконання позичальником ОСОБА_4 кредитних зобов»язань.

Оскільки, станом на 13.02.2014 року кредит не був погашений, а прострочена заборгованість на указану дату, у загальній сумі склала 39.289,61 грн., позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 11 листопада 2014 року позов задоволено /т.2 а.с.26-29/.

Судовим рішенням стягнуто солідарно зі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Кредитної спілки профспілок МВС України заборгованість за кредитним договором у сумі 39.829,61 грн.

А також стягнуто солідарно зі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки профспілок МВС України заборгованість за кредитним договором у сумі 39.829,61 грн.

Вирішене питання часткового стягнення з кожного з відповідачів судового збору на користь позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 11 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову у позові /т.2 а.с.36-40/.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19.02.2015 року змінене рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 11 листопада 2014 року в частині порядку солідарного стягнення кредитного боргу /т.2 а.с.75-76/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.02.2016 року скасоване рішення Апеляційного суду м.Києва від 19.02.2015 року, та залишено без змін рішення суду першої інстанції, /т.2 а.с.162-164/.

В новій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 11 листопада 2014 року, та ухвалити нове рішення яким, відмовити у позові Кредитної спілки профспілок МВС України про стягнення кредитного боргу / т.2 а.с.168-174/.

Скаржник послався на те, що суд не взяв до уваги, що, оскільки, згідно договірних умов погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись рівномірними частинами, а останній платіж позичальником був здійснений у березні 2012 року, тому, в силу ч.4 ст.559, ст.1050 ЦК України, порука відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є припиненою, так як, відповідно до зазначених норм кредитор повинен був пред»явити позов до поручителів протягом шести місяців від дня припинення погашення кредитного боргу, тобто, починаючи з квітня 2012 року. А, між тим, з позовом, він звернувся лише у березні 2013 року.

Також, скаржник зазначив, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності для видачі кредиту, так як діяльність з надання фінансових кредитів дозволяється лише після отримання відповідної ліцензії, відповідно до ч.2 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Скаржник вважав, що в разі незаконності надання фінансових послуг у позику під проценти (фінансовий кредит), поверненню підлягає лише сума отримана в позику. Вище зазначена правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 21.03.2012 року (справа №6-4869св12). При цьому, як зазначив скаржник, суд прийняв до уваги нічим не підтверджені пояснення позивача щодо надання спірного кредиту за рахунок внесків членів кредитної спілки.

Крім того, скаржник послався на те, що оскаржуване рішення не містить розрахунків кредитної заборгованості, а лише формальні посилання на висновок експерта, якому оцінки надано не було.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення позичальника ОСОБА_4 та представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 11 листопада 2014 року залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 29.01.2010 року між Кредитною спілкою профспілок МВС України та ОСОБА_4 укладено кредитний договір за №3803-Д, за яким позичальнику ОСОБА_4 Кредитною спілкою профспілок МВС України були надані кредитні кошти у розмірі 40.000 грн. на термін 36 місяців (до 29.01.2013 року) під 33% річних на умовах щомісячного погашення кредиту рівномірними частинами.

Отже, між сторонами указаної кредитної угоди виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України полягають у тому, що кредитодавець зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того указаний кредитний договір забезпечений двома окремими договорами поруки, укладеними між кредитором Кредитною спілкою профспілок МВС України та ОСОБА_5 та ОСОБА_1, відповідно за №534 від 29.01.2010 року, за №535 від 29.01.2010 року, згідно яких указані відповідачі поручились солідарно з основним позичальником відповідати перед Кредитною спілкою профспілок МВС України.

Із зазначеного слідує, що між Кредитною спілкою профспілок МВС України та відповідачами: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом укладених між сторонами договорів поруки поручителі і боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Судом встановлено, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник за окремим договором. Крім того, умовами договорів поруки та чинним цивільним законодавством передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо поручителю, незалежно від пред'явлення таких вимог до основного позичальника.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

А, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов»язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди.

Оскільки позичальник ОСОБА_4 не виконував у повному обсязі умови кредитної угоди, кредитор Кредитна спілкапрофспілок МВС України звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з основного позичальника та поручителів кредитного боргу.

Відповідно до розрахунку долученого позивачем до позовної заяви, кредитна заборгованість станом на 13.02.2014 року складається:

- з простроченої заборгованості по кредиту у сумі 28.756,33 грн.;

- з простроченої заборгованості за відсотками по кредиту, у сумі 11.073,28 грн., а всього: 39.829,61 грн.

Правильність розрахунку наданого суду позивачем підтверджена також висновком додаткової судово-економічної експертизи від 12.08.2014 року за №7584/14-45, виконаної експертами КНДІСЕ в ході розгляду справи у суді першої інстанції /т.2 а.с.4-9/.

Дійшовши висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідачів спірної суми на користь позивача, суд першої інстанції правомірно керувався висновком указаної додаткової експертизи та поклав її в основу доказування, а тому доводи скаржника в тій частині, що банк не надав оцінку зазначеному висновку суд відхиляє, як безпідставні, оскільки суд першої інстанції саме з тією метою і призначав вищезазначену експертизу, щоб відповідним спеціалістами в галузі економічних знань, які володіють статусом судових експертів, був даний висновок правильності розрахунку кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_4 та його поручителів.

Між тим свого розрахунку заборгованості скаржником суду не надано і експертний висновок не спростовано.

Колегія суддів не погоджується також з доводами скаржника в тій частині, що позивач не надав суду доказів того, за рахунок залучених коштів, чи коштів від внесків членів кредитної спілки відповідачу була надана позика, що має значення для вирішення питання правомочності позовних вимог.

Указане питання в повній мірі досліджене судом першої інстанції, згідно мотивувального висновку якого зазначене наступне: відповідно до ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об»єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитування та наданні фінансових послуг за рахунок об»єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Статтею 4 цього Закону визначено, що ліцензування у кредитній спілці полягає у діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

Відповідно до п.1.2. Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням Держфінпослуг 02.12.2003 року №146, зареєстрованих у Мінюсті України 25.12.2003 року №1225/8546, для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання їм кредитів кредитна спілка зобов»язана отримати ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Для надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій) кредитна спілка зобов»язана отримати ліцензію на здійснення діяльності кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об»єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії.

В пункті 1.1. Ліцензійних умов зазначено, що до залучених коштів не відносяться внески членів кредитних спілок, що спрямовуються на формування капіталу кредитних спілок.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про кредитні спілки» майно кредитної спілки формується за рахунок: вступних, обов»язкових пайових та інших внесків членів кредитної спілки (крім внесків (вкладів) на депозитні рахунки).

Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 15.04.2014 року встановлено, що у Кредитній спілці профспілок МВС України наявна ліцензія на провадження діяльності кредитної спілки по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, фінансові кредити надаються членам кредитної спілки за рахунок внесків членів кредитної спілки, тобто, капіталу самої кредитної спілки, тому дана діяльність не потребує ліцензуванню.

При цьому скаржник не спростував довід позивача в тій частині, що кредит, який виданий позичальнику, повністю був сформований із внесків та депозитів членів кредитної спілки.

А, отже, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що позивач має право вимагати повернення лише тіла кредиту без відсотків.

Також, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в тій частині, що відносини поруки є припиненими, оскільки позичальник припинив погашати кредит у березні 2012 року, а тому в силу ч.4 ст.559 ЦК України, кредитор мав можливість пред»явити позов до поручителя лише протягом шести місяців дня припинення погашення позичальником кредиту.

Колегія суддів вважає, що таке трактування спірних відносин не узгоджується з положеннями ст. ч.4 ст.559, ст.554 ЦК України, згідно яких поручитель відповідає солідарно з позичальником за невиконання ним свого зобов»зання з погашення кредиту протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання. А, оскільки строк виконання основного зобов»язання, згідно кредитного договору настав 29.01.2013 року, тому саме з цієї дати належить вираховувати шість місяців для пред»явлення позову кредитором до відповідачів.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом у березні 2013 року, тобто, в межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307, 308, ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді