АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/6812/16-ц Головуючий 1 інстанції Ольховський Є.Б.
Провадження № 22ц/790/1726/17 Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Бездітко В.М., Сащенко І.С.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Головного територіального управління юстиції Харківської області, боржник: ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Головного територіального управління юстиції Харківської області, боржник: ОСОБА_2.

В обґрунтування скарги посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2013 року, яке змінено рішенням суду апеляційної інстанції від 29 січня 2014 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 58 481 доларів США, що еквівалентно 467 438,63 грн., проценти за користування позикою в розмірі 9 818 доларів США, що складає 78 475,27 грн., а також пеню - 28 000 грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат стягнуто по 2 469, 75 грн. На виконання рішення суду 21 лютого 2014 року виданий виконавчий лист. Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ Пановою Г.М. від 23 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження. Питання про накладення арешту на майно боржника не вирішено. Через бездіяльність державного виконавця вже тривалий час рішення суду є невиконаним, що порушує права стягувача.

В зв'язку з цим просив визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Ленінського ВДВС у м.Харкові ГТУЮ Харківської області, в провадженні яких знаходилось та/або знаходиться виконавче провадження №44823264 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 процентів за користування позикою в розмірі 9 818 доларів США, що складає 78 475,27 грн., пені в сумі 28 000 грн., а всього 106 475,27 грн., судових витрат - 2 469,75 грн., суми боргу в розмірі 58 481 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 467 438,63 грн., щодо не накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2. Зобов'язати державного виконавця Ленінського ВДВС у м.Харкові ГТУЮ Харківської області, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження №44823264, накласти арешт на майно боржника ОСОБА_2 та стягнути з Ленінського ВДВС у м.Харкові ГТУЮ Харківської області на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтвердженні судові витрати на правову допомогу в розмірі 4 640 грн.

Представник Ленінського ВДВС у місті Харкові ГТУЮ Харківської області в судове засідання з'явився, скаргу не визнав, зазначивши що у нього в провадженні зараз перебуває зведене виконавче провадження в тому числі і за виконавчим листом від 21.02.14 року. На час відчуження ОСОБА_2 будинку провадження перебувало у держвиконавця Чорний, який на теперішній час вже не працює. Станом на час розгляду скарги на все майно ОСОБА_2 вже накладено арешт, а отже підстав для задоволення скарги не має.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, справа розглянута у її відсутності.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС у місті Харкові ГТУЮ Харківської області Черного під час здійснення виконавчого провадження №44823264 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу щодо не накладення арешту на майно боржника. В іншій частині скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат з постановленням з цього питання нової ухвали, якою стягнути з Ленінського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтвердженні судові витрати на правову допомогу у розмірі 4 640 грн. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції заявник просив залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність, необґрунтованість ухвали в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, постановленої з порушенням вимог процесуального права; вказує, що витрати на правову допомогу, які ним понесені і документально підтвердженні, відносяться до судових витрат, які при задоволенні скарги, відповідно до ст..388 ЦПК України, підлягають стягненню з ВДВС на користь заявника.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу заявником не доведені.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В межах доводів апеляційної скарги, ухвала суду першої інстанції колегією суддів переглядається лише в частині відмови у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст.. 388 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, у тому числі і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктами 46, 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року визначено, що після закінчення розгляду справи такі витрати розподіляються судом на загальних підставах згідно зі статтею 88 ЦПК. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Скаржником ОСОБА_1 було надано до суду документи, які підтверджують понесені ним судові витрати, а саме: договір № 01-19/10-16 про надання правової допомоги від 19 жовтня 2016 року; калькуляція - рахунок до даного договору на загальну суму 4 640 грн.; квитанція про сплату вказаної суми від 20 жовтня 2016 року; акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 20 жовтня 2016 року (а.с. 21-27).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 4 640 грн.

В іншій частині ухвала суду не оскаржувалась і апеляційною інстанцією не переглядалась.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, п.4ч.2ст.307, п.2 ч.1 ст.312, 313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2016 року - змінити.

Стягнути з Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 4 640 грн. (чотири тисячі шістсот сорок гривень).

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: