Справа 317/1450/17
№/п 2/317/735/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

при секретарі Ігнатченко Ю.О.,

розглянувши в попереньому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинської територіальної громади, в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання договору дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року до Запорізького районного суду Запорізької області звернулась ОСОБА_2, яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1, з позовом, який було уточнено, до Долинської територіальної громади, в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання договору дійсним.

В позові зазначила, що 15 листопада 1996 рогу позивачка придбала у колгоспу «Дружба» будинок № АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу НОМЕР_1 був зареєстрований того ж дня на ЗАТ «Запорізька регіональна біржа нерухомості». На підставі вищезазначеного договору позивачка зареєструвала своє право власності в Запорізькому бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №1 р №102 від 22.11.1996 року.

На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися вищезазначеним будинком, оскільки договір оформлено не в нотаріальному порядку, таким чином позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка до суду не з'явилась, про час розгляду справи попереджалась своєчасно та належним шляхом, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи попереджався своєчасно та належним шляхом, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов'язки суб'єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.

Судом встановлено, що 15.11.1996 року позивачка за договором купівлі-продажу нерухомості НОМЕР_1 придбала у колгоспу «Дружба» Запорізького району Запорізької області житловий будинок АДРЕСА_1, на прилеглій к будинку території розташовані: А-житловий будинок, площею - 37,3 кв.м., Б - сарай, В - літня кухня, Г - вбиральня, Д - сарай, № 1,2 - паркан, № 3 - водопровід, Е - сарай, Ж - недобудований сарай (а. с. 6).

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Запорізьким бюро технічної інвентаризації, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачкою та записано в реєстрову книгу за №1 р. №102 (а.с. 5).

Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідачі передали житловий будинок, отримавши гроші в сумі, обумовленій п. 4,5 Договору.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оскільки правовідносини виникли в 1996 році, тобто під час дії ЦК України в редакції 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, суд вважає, що при розгляді даної справи повинні бути застосовані норми ЦК України в редакції 1963 року.

Положеннями ст. 42 ЦК України 1963 року, який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної).

Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі -ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦК України 1963 року недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Спірний договір був укладений згідно з ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяв у той час, а саме біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає вимогам: являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час вчинення правочину, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору. Судом встановлено, що позивачка зареєстрована в спірному будинку.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність» (діючого на час виникнення спірних правовідносин) володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки договір купівлі-продажу нерухомості НОМЕР_1 від 15.11.1996 року у передбаченому законом порядку з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавався не дійсним, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірний житловий будинок і правомірно ним володів.

Виходячи з викладеного, суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу нерухомості НОМЕР_1 від 15.11.1996 року - дійсним.

Керуючись ст. ст. 203, 206, 220, 267, 392, 655, 656 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Долинської територіальної громади, в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання договору дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості НОМЕР_1 від 15.11.1996 року, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між колгоспом «Дружба» з одного боку та ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.В.Яркіна