Справа № 350/290/17
Провадження № 4-с/350/3/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Максиміва І.В.

при секретарі Видойник І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» на постанову державного виконавця Рожнятівського районного відлілу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві, -

встановив:

Заявник просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Рожнятівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 29 грудня 2016 року у виконавчому провадженні №52062755, про повернення виконавчого документа стягувачеві. Зобов'язати державного виконавця Рожнятівського районного відділу ДВС ГТУЮ ОСОБА_2 поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1437/2010 від 22 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованості в розмірі 19052 гривні 82 копійки, 310 гривень 53 копійки судових витрат по справі.

В обгрунтування скарги покликається на те, що на підставі рішення Рожнятівського районного суду, Рожнятівським районним відділом ДВС ГТУЮ було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа по справі № 2-1437/2010 від 22 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованості в розмірі 19052 гривні 82 копійки, 310 гривень 53 копійки судових витрат по справі.

29 грудня 2016 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, мотивуючи тим, що при проведенні виконавчих дій майно, що належить боржникові та на яке може бути звернено стягнення відсутнє.

З постановою державного виконавця представник банку не погоджується, оскільки вважає, що державний виконавець Сус О.І. не вжив усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення, які повинен вчиняти, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі, що призвело до порушення їхніх прав. Крім того зазначив, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом розумного строку для належного проведення примусових дій для виконання рішення суду, який починає відраховуватися з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме на протязі одного року. Однак у даному випадку державний виконавець не вживав дій щодо примусового виконання рішення та закінчив виконавче провадження до спливу такого строку. Тому він вважає, що державний виконавець поверхнево підійшов до виконання своїх обов'язків та не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна боржника.

Заявник в судове засідання не з'явився, направив суду клопотання про розгляд справи без участі представника ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1».

Державний виконавець Рожнятівського районного відділу ДВС ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що всі необхідні виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1437/2010 від 12 листопада 2010 року ним були проведені в повному обсязі. В ході вчинення виконавчих дій було встановлено, що у боржника ОСОБА_3 відсутнє майно, на яке б можна звернути стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Також зазначив, що доводи скаржника про те що він нібито порушив п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», в якому зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення , а здійснені протягом року виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, не відповідають дійсності, оскільки скаржник не врахував зміни до ЗУ «Про виконавче провадження» , згідно з якими слова «протягом року» були виключені. Вказані зміни були внесені 21.12.2016 року, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві винесена 29.12.2016 року та жодним чином не порушує норми вищевказаної статті, просить відмовити у задоволенні скарги.

Суд, проаналізувавши матеріали скарги, заслухавши пояснення державного виконавця приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховної Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно ч. 3 вказаної статті з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

За змістом ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 12 листопада 2010 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 19052 грн. 82 коп., 310 грн. 53 коп. судових витрат по справі.

На підставі вказаного рішення, 12.11.2010 року Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист №2-1437 (а.с.4).

29.08.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1437/2010 Рожнятівського районного суду від 12 листопада 2010 року.

Постановою державного виконавця Рожнятівського районного відділу ДВС ГТУЮ ОСОБА_2 від 29 грудня 2016 року виконавчий лист № 2-1437 від 12 листопада 2010 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» а саме у звязку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення (а.с.3).

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави коли виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема ч. 1 даної статті передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру. А частина 2 даної статті передбачає, що про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

З акту державного виконавця від 29.12.2016 року у виконавчому провадженні ВП № 52062755 вбачається, що держаним виконавцем Рожнятівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 встановлено відсутність у боржника ОСОБА_3 майна на яке б можна було звернути стягнення.

Враховуючи вищеначведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана стягувачем постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2016 року, є обґрунтованою оскільки державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження 29.08.2016 року проведені всі необхідні виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1437 Рожнятівського районного суду від 22 вересня 2011 року, а саме передбачених пунктами 2, 7, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 3 ст. 387 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність, були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановлояє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 209-210, 213, 387 ЦПК України,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні скарги ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» на постанову державного виконавця Рожнятівського районного відлілу ДВС ГТУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №52062755 від 29 грудня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня її оголошення апеляційної скарги.

Суддя Максимів І.В.