АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/6727/15-ц 22-ц/774/539/К/17
Справа № 215/6727/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/539/К/17 Квятковський Я.А.
Категорія - 30 (IV) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

за участі секретаря: Гладиш К.І.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, який неодноразово уточнила.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 09.10.2015 р. приблизно об 22 год. 40 хв. відповідач проводив електрозварювальні роботи по ремонту автомобіля «Ниссан Датсун/Сільвія», який належить позивачу. За дорученням позивача ОСОБА_7 передав 3000 грн. відповідачу передплату за виконану роботу по ремонту автомобіля. Під час виконання ремонтних робіт сталася пожежа, внаслідок чого автомобіль позивача та придбані матеріали, які були надані відповідачу, згоріли. Відповідач здав залишки автомобіля на металобрухт, грошима, які отримав за це, розпорядився на власний розсуд.

Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №03Р/10/15 від 21.10.2015 р. середня вартість автомобіля «Ниссан Датсун/Сільвія» складає 23748,01 грн., також до цієї суми необхідно додати вартість придбаних ремонтних матеріалів, позивачем, які також були передані відповідачу, і які внаслідок пожежі були знищені, а це: шпаклівка, лента малярська, розчинник, плівка, лак, на загальну суму 4002 грн.; лист металу вартістю 680 грн; зварювальний дріт та відрізні круги вартістю 360 грн.; 3000 грн. передплати за виконану роботу, таким чином загальна сума матеріального збитку складає 35241,01 грн.

Добровільно відшкодовувати матеріальну шкоду відповідач відмовляється і тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та в останні редакції позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь суму матеріального збитку 35241,01 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2016 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 11560 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 982 грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 177 грн. 34 коп., а всього стягнуто 12720 грн. 14 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення її позовних вимог в повному обсязі посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та на те, що внаслідок пожежі було знищено її автомобіль «Ниссан Датсун/Сільвія» з вини відповідача по справі, тому на її користь має бути стягнута вартість знищеного автомобіля 31741,01 грн., витрати по проведенню експертизи, судовий збір та правова допомога, відповідно до вимог ст. 1166,1167,1187 ЦПК України та ЦПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, що транспортний засіб «Ниссан Датсун/Сільвія», 1980 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10). Згідно довіреності від 28.08.2012 року позивач уповноважила ОСОБА_7 розпоряджатися, керувати автомобілем «Ниссан Датсун/Сільвія» (а.с.26), яким передано на підставі усної домовленості кузов даного автомобіля «Ниссан Датсун/Сільвія» відповідачу на зберігання для його ремонту.

Актом від 09.10.2015 р., інформацією КМУ Держслужби України з надзвичайних ситуацій в області від 20.10.2015, та це не заперечувалось сторонами у справі, встановлено, що внаслідок порушення пожежних норм відповідачем 09.05.2015 сталась пожежа у гаражних приміщеннях відповідача за №18 і №19 в ГБК "Першотравневе" (а.с.43,133).

Внаслідок пожежі пошкоджено належний позивачу кузов автомобіля «Ниссан Датсун/Сільвія» .

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що доведеним розміром завданих позивачу внаслідок пожежі збитків є 11560 грн.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкоду, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ч.1 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини; потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення договору об'єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Відповідно до ч.14 ст.8 ЗУ "Про захист прав споживачів" та пп.4 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" саме на продавця, виготівника (підприємство, яке виконує їх функції) покладено обов'язок довести, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування ним або його зберігання.

Отже, міжнародними правовими актами, які є частиною національного законодавства України, передбачено, що споживач перебуває у нерівних умовах порівняно із виконавцем послуг, а тому саме на відповідача покладено обов'язок по доведенню факту належного виконання ним взятих на себе зобов'язань та по спростування вимог споживача, висунутих у претензії. У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що відповідачем, належними та допустими доказами по справі не доведено, що ОСОБА_7 передав йому тільки металеву конструкцію кузова від автомобіля «Ниссан Датсун/Сільвія», (без дверей, капоту, кришки багажника, двигуна, коробки передач, переднього та заднього скла та повністю розібраного салону автомобіля, окрім рульової колонки).

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб «Ниссан Датсун/Сільвія», 1980 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно довіреності від 28.08.2012 року позивач уповноважила ОСОБА_7 розпоряджатися, керувати автомобілем «Ниссан Датсун/Сільвія», який в свою чергу передав автомобіль ОСОБА_8 для проведення ремонтних робіт.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним той факт, що відповідачеві для проведення ремонтних робіт було передано спірний автомобіль, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, протилежного відповідачем не доведено.

Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №03Р/10/15 від 21.10.2015 р. середня вартість автомобіля «Ниссан Датсун/Сільвія» складає 23748,01 грн., тому саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, матеріалами справи та пояснення свідків встановлено, що окрім автомобіля відповідачу були передані, та знищені внаслідок пожежі: шпаклівка, лента малярська, розчинник, плівка, лак, на загальну суму 4002 грн.; лист металу вартістю 684 грн; зварювальний дріт та відрізні круги вартістю 360 грн. Також було передано 3000 грн. передплати за виконану роботу, таким чином загальна сума матеріального збитку складає 31794,01 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на корись позивача.

Крім того, відповідно до вимог п.4 ч.3 ст. 79 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов'язані із проведенням експертизи в розмірі 500 грн. (а.с.27). Оскільки в квитанцію внесені виправлення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути суму, яка вказана прописом, а саме п'ятсот грн.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підтягають стягненню 487 грн. 20 коп. та 535 грн. 92 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції відповідно.

Колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог в частині стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також докази, що підтверджують факт надання такої допомоги.

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів, як то договір про надання правової допомоги, на підставі яких з відповідача на користь позивача необхідно було стягнути витрати на правову допомогу. Крім того, ОСОБА_3 діяв на підставі довіреності (а.с.42), договір про на надання правової допомоги в матеріалах справи відсутній, що відповідно до вимог ст. 42 ЦПК України, позбавляє суд можливості стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 31749 (тридцять одна тисяча сімсот сорок дев'ять) грн. 01 коп., витрати на проведення експертизи 500 (п'ятсот) грн., 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. та 535 (п'ятсот тридцять п'ять) грн. 92 коп. судового збору.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: