Справа №442/7506/16-ц
Провадження №2/442/400/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Попелівська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод в користуванні проходом загального користування, -

встановив:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить зобовязати ОСОБА_2, демонтувати металеву огорожу шириною 1 метр та деревяну огорожу шириною 1 метр з громадського проходу, який проходить вздовж її господарства по вул.Шевченка, 58/1 с. Попелі Дрогобицького району Львівської області і зєднує дві головні вулиці с. Попелі Дрогобицького району Львівської області Сонячну і Шевченка, та не чинити в подальшому перешкод в користуванні вищевказаним громадським проходом.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що їй належить квартира №1 на в будинку №56 на вул.Шевченка в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області. Вже понад 30 років вона проживає за вказаною адресою та разом із іншими сусідами, односельчанами, до недавнього часу користувалася існуючим наскрізним проходом загального користування на головній вулиці вул. Шевченка в с.Попелі (вздовж будинковолодінь №58/1 та №60 по вул.Шевченка в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області).

Восени 2015 року відповідач ОСОБА_2, як власник будинковолодіння №58/1 по вул. Шевченка в с.Попелі, незаконно та самоправно перегородила частину вищевказаного проходу на головній вулиці вул.Шевченка в с.Попелі, встановивши металеву огорожу по середині даного проходу та деревяну огорожу на вході з вул.Шевченка, пригородивши половину проходу до своєї прибудинкової території. Вважає, що такі дії відповідачки істотно порушують вимоги земельного законодавства, державні будівельні норми та правила, а також грубо порушують її права на користування землями загального користування та зручність і комфорт середовища її життєдіяльності.

Її неодноразові звернення до сільського голови с.Попелі ОСОБА_5 з проханням припинити самоправні дії відповідачки не дали жодного результату, останній безпідставно заявляє, що такого проходу ніколи не існувало, скриваючи містобудівну документацію.

Спірний прохід було закладено ще у 1980-х роках при будівництві житлового кварталу по вул. Шевченка в с.Попелі, який будувався для переселенців з с.Довге Дрогобицького району Львівської області для забезпечення зручності і комфорту мешканців забудованого кварталу, в тому числі мобільних груп населення. Такий прохід вона та інші мешканці вул. Шевченка та прилеглих вулиць в с.Попелі використовували протягом останніх тридцяти років для проходу до маршрутної зупинки, церкви, магазину, та до м.Борислава.

Внаслідок самоправного перегородження відповідачем частини проходу загального користування їй доводиться обходити навкруги багатьох будинків, щоб перейти з вулиці на вулицю та пройти до маршрутної зупинки, церкви та магазину, що створює додаткові незручності.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив через його безпідставність, зазначив, що спірний прохід існував лише по домовленості, а з метою влаштування благоустрою на належній його довірительці території вона встановила огорожу. А тому, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду письмове пояснення, в якому зазначає, що позивачем не представлено доказів законності існування наскрізного проходу, на який вказує позивач, такий не є обєктом загального користування, в сільській раді відсутні будь-які дані про самовільне захоплення відповідачем спільного проходу, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суду причини неявки.

Відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи. дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з таких міркувань.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 1 ст.15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Зідно зі ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Зі змісту ст. 152 Земельного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004р., вбачається, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать в тому числі і землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи тощо).

У відповідності до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить квартира №1 в будинку №56 на вул.Шевченка в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області.

ОСОБА_2 є власником будинковолодіння №58/1 по вул. Шевченка в с.Попелі.

ОСОБА_3 є власником квартири по вул.Шевченка 44/2 в с.Попелі.

Ще з 1980-х років було закладено наскрізний прохід загального користування на головній вулиці вул. Шевченка в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області (вздовж будинковолодінь №58/1 та №60 по вул.Шевченка в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області).

Восени 2015 року ОСОБА_2 перегородила частину вищевказаного проходу на вулиці Шевченка в с.Попелі, встановивши металеву огорожу по середині даного проходу та деревяну огорожу на вході з вул.Шевченка, перегородивши половину проходу до своєї прибудинкової території.

Наявність вищевказаного проходу та його загальне користування мешканцями с.Попелі та факт встановлення огорож відповідачкою стверджується показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які також наголосили на створення їм незручностей через перегородження відповідачкою проходу загального користування.

Відповідно до ч.1 ст.116, ст.ст.125, 126 ЗК України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно п.1.12 наказу Державного комітету по земельних ресурсах Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на

право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі від 04.05.1999 року №43 складання державного акта на право власності на

земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість)

меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Окрім цього, як вбачається з копії генерального плану житлового селища для осіб які підлягають переселенню із зони впливу Стрийського водосховища в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області за грудень 1986 року, вздовж позицій №22 та №23 передбачено наскрізний прохід який зєднує дві дороги.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Шевченка, 44/2 в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області, квартира АДРЕСА_1, становила позицію №22, а згідно матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок №58 по вул. Шевченка, в с.Попелі, встановлено, що квартира АДРЕСА_2, становила позицію №23.

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №567560 від 28.02.2006 року, ОСОБА_7 встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3, Абрису обміру земельної ділянки, Кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_3, плану встановлення меж земельної ділянки (а.с.110, 111, 124, 125, 126, 127, 129-133) вбачається наявність земель загального користування спірного проходу.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що спірний прохід є землею спільного користування, відповідачка самовільно перегородила такий, то суд вважає позов підставним, а тому такий слід задоволити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Зобовязати ОСОБА_2, демонтувати металеву огорожу шириною 1 метр та деревяну огорожу шириною 1 метр з громадського проходу, який проходить вздовж її господарства по вул. Шевченка, 58/1 с. Попелі Дрогобицького району Львівської області і зєднує дві головні вулиці с. Попелі Дрогобицького району Львівської області Сонячну і Шевченка, та не чинити в подальшому перешкод в користуванні вищевказаним громадським проходом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ___________________ О.В. Крамар