Справа № 463/1979/16 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1855/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Левика Я.А.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 551,20 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не було повідомлено відповідача про час, дату і місце судового розгляду справи чим позбавлено останнього можливості надати докази та пояснення з приводу обставин справи, а саме: просить врахувати, що шлюбні стосунки між сторонами спору було припинено за довго до розірвання шлюбу, зокрема, після народження сина. З моменту розлучення спорів стосовно місця проживання дитини не було, батько дитини не заперечував щодо проживання дитини з матір'ю. За весь час такого проживання ОСОБА_4 життям сина не цікавився, не телефонував, не приймав участі у його вихованні. На сьогоднішній день дитина майже не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, окрім образ, що підтверджується психологічною характеристикою ОСОБА_5. Дитині забезпечено нормальні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, у сім'ї склались усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню сина та повноцінному світосприйманню ним життя і оточуючих людей. Нагляд за його здоров'ям з моменту народження і по сьогоднішній день здійснюється матір'ю, вчасно проведені профілактичні щеплення, проводяться регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я задовільний, а батько дитини та його родичі участі в цій сфері життя дитини не приймають. А відтак, вищенаведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, ОСОБА_3 ніколи не створювалось перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною чи прийняття ним участі у вихованні сина, але він свідомо не бажав виконувати свої батьківські обов'язки. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини, спрямованих на збереження її зв»язків з батьком, беручи до уваги створені позивачем умови для позитивного спілкування з дитиною, а також враховуючи те, що відповідачкою протиправно чиняться перешкоди у спілкуванні батька з сином, нею не виконується розпорядження, яким встановлено графік побачень батька з сином, що створює загрозу інтересам дитини, яка в кінцевому може послабити сімейні зв»язки сина з баиьком.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Стаття 158 СК України передбачає, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов»язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов»язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров»я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.( ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена з матір'ю.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується копією свідоцтва про шлюб, що 23.11.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.03.2015 року.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками записані ОСОБА_6, батьком ОСОБА_5.

З матеріалів справи також вбачається і це безспірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4, маючи бажання спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, з врахуванням того, що матір»ю дитини чиняться перешкоди у зустрічах з дитиною, звернувся до органу опіки та піклування, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про встановлення порядку зустрічей з дитиною.

Відповідно до розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 215 від 26.06.2015 року «Про встановлення днів побачень ОСОБА_4 з сином ОСОБА_5» ОСОБА_4, встановлено графік побачень з сином без присутності матері, а саме: щопонеділка та щочетверга з 18.00 год. до 20.30 год.; щоп'ятниці з 18.00 год. до 21.00 год.; І та ІІІ суботу з 10.00 год. до 18.00 год.; ІІ та VI неділю з 10.00 год. до 18.00 год.

З матеріалів справи вбачається, що вищезгадане розпорядження приймалося на підставі висновку відділу у справах дітей про встановлення графіку побачень ОСОБА_4 із малолітнім сином ОСОБА_5, комісії з питань захисту прав дитини від 18.06.2015 року (витяг з протоколу №12 від 18.06.2015 року), тобто, питання встановлення графіку побачень було предметом розгляду органу опіки та піклування, яке розглядалося за участі і ОСОБА_4, і ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом - ст. 153 СК України.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини - ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України.

Слід зазначити, що розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 215 від 26.06.2015 року, яким встановлено графік побачень ОСОБА_4 з сином, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_3 не оскаржувалося, що свідчить про те, що і батько, і матір погодилися з таким, а відтак із встановленим графіком побачень.

З матеріалів справи вбачається, що Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради листом від 05.02.2016 р. повідомила ОСОБА_3 про те, що її заява від 22.01.2016 р. щодо зміни встановленого графіку побачень ОСОБА_4 з малолітнім сином залишена без задоволення, а відтак ОСОБА_3 зобов»язана виконувати розпорядження, яким встановлено графік побачень батька з сином, оскільки таке є чинним.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_4 у позовній заяві зазначив, що перешкоди, які чинить ОСОБА_3 у спілкуванні з сином, мають системний характер.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на акт комісії відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.02.2016 року, у якому зафіксовано факт невиконання відповідачкою згаданого вище розпорядження № 215 від 26.06.2015 року, а також на лист Управління ПП в м. Львові ДПП, з якого вбачається,що 12.05.2016 р. близько 18.40 год. мав місце виклик позивачем працівників патрульної поліції.

Актом комісії відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.02.2016 року підтверджується те, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з сином, ОСОБА_5, підтверджується невиконання відповідачкою розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, яким визначено порядок участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, встановлено графік побачень з сином.

Свій висновок про задоволення позову ОСОБА_4 суд мотивував тим, що відповідачка не надала суду доказів на спростування обставин, встановлених судом, які підтверджують чинення нею перешкод у спілкуванні ОСОБА_4 з сином, а мотиви відповідачки щодо її відмови дозволити сину бачитись на спілкуватись з батьком, зазначені в акті від 08.02.2016 р., не підтвердилися, оскільки суду так і не було надано доказів про наявність судового спору щодо встановленого графіку побачень позивача з сином.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції взяв до уваги пояснення представника органу опіки та піклування, яка в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала, підтвердила факт невиконання відповідачкою розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 215 від 26.06.2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який встановивши факт чинення ОСОБА_3 перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні з сином, ОСОБА_5, невиконання ОСОБА_3 розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 215 від 26.06.2015 року «Про встановлення днів побачень ОСОБА_4 з сином ОСОБА_5», яким ОСОБА_4 встановлено графік побачень з сином без присутності матері, і яким попереджено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 що мати дитини не вправі чинити перешкоди зустрічам та спілкуванню з батьком, взявши до уваги, що чинення ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з сином, підтверджено належними та допустимими доказами, прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про підставність позову ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 порушує встановлений органом опіки та піклування графік спілкування батька з сином, встановлений розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 215 від 26.06.2015 року, який з врахуванням положень ст. 158 СК України є обов»язковим до виконання.

Посилання ОСОБА_3 про вирішення питання зміни графіку побачень ОСОБА_4 з сином, ОСОБА_5, є голослівними та всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки зазначені апелянтом в апеляційній скарзі обставини не є такими, що дають право відповідачці чинити перешкоди у спілкуванні сина з батьком, не виконувати розпорядження органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Левик Я.А.