Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/3957/16 Головуючий у 1 інстанції: Курдюков В.М.
Провадження № 22-ц/778/1025/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12 квітня» 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини у звязку з навчанням,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини у звязку з навчанням.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01.03.1997 по 25.04.2016 роки позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем та перебуває на її матеріальному забезпеченні.

29.10.2016 року ОСОБА_5 виповнилось 18 років, але вона продовжує навчання. З 26.08.2014 року ОСОБА_5 навчається в Державному навчальному закладі «Багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» м. Молочанськ, Запорізької області за професією «Кухар, продавець продовольчих товарів, продавець непродовольчих товарів», форма навчання денна, термін навчання до 29.03.2018 року.

Відповідач взагалі не приймає участі у витратах повязаних з навчанням ОСОБА_5, не цікавиться життям та здоровям дитини, потребами та успіхами у її навчанні.

Відповідач матеріально забезпечений, аліменти на користь інших осіб не сплачує, працює в Комунальному закладі «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа інтернат» Запорізької області.

Посилаючись на зазначенні обставини позивач просила суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з навчанням, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до закінчення навчання 29.03.2018 року, але не більше, як до досягнення нею 23 років.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимого відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_3, ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не зявилися. Від ОСОБА_3 надійшла заява в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, на задоволенні апеляційної скарги наполягає.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених прол час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_3, ОСОБА_5

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступнихз підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 у звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, та можливості надавати таку матеріальну допомогу відповідачем.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов при неповному зясуванні фактичних обставин справи, прав і обовязків сторін, а тому з ними не можна погодитись.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_4 являється батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЖС № 342538 ( а.с. 12).

З довідки Державного навчального закладу «Багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» м. Молочанськ, Запорізької області № 400 від 03.11.2016 року вбачається, що з 26.08.2014 року ОСОБА_5 навчається в зазначеному закладі за професією «Кухар, продавець продовольчих товарів, продавець непродовольчих товарів», форма навчання - денна. Термін навчання до 29.03.2018 року ( а.с. 9).

Таким чином судом встановлено, що позивач дійсно навчається на денному відділенні вищезазначеного навчального закладу, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України ).

На порушення вимог ст.ст.182, 200 СК України відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції не зясував стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, можливість надання утримання другим з батьків.

Поза увагою суду залишилася та обставина, що позивач навчається на бюджетній формі навчання .

Матеріальне становище батьків, які мають рівні обовязки з утримання доньки -студента судом взагалі не досліджувалися.

Разом з тим, в засідання апеляційного суду зясовано, що відповідач ОСОБА_4 працює в Молочанській школі інтернат. Загальна сума доходу за період з 01.05.2016 року по 31.10.2016 рік становить 11619.45 грн ( а.с. 8).

Доказів, які б свідчили про те, що на утриманні відповідача є інші неповнолітні діти, або непрацездатні особи, останній суду не надав. Доказів, які б свідчили про важкий стан здоровя відповідача матеріали справи також не містять.

Обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання повнолітньої доньки , по справі не встановлено.

Встановивши, що ОСОБА_5, яка проживає із матір'ю, потребує матеріальної допомоги, а батько працює і може її надавати, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи матеріальний стан та стан здоров'я відповідача, матеріальний стан позивача, а також ту обставину, що ОСОБА_5 безоплатно навчається на денній формі навчання у Державному навчальному закладі «Багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» м. Молочанськ, Запорізької області, не має можливості самостійно забезпечувати себе, приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів до закінчення навчання 29.03.2018 року, але не більше, як до досягнення нею 23 років.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Згідно з вимогами ст. 84 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні позивачем витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 350 грн. ( а.с. 7, а.с. 11).

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з навчанням, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 11 листопада 2016 року до закінчення навчання 29 березня 2018 року, але не більше, як до досягнення нею 23 років.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 350 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: