Провадження № 2/702/71/17
Справа № 702/101/17
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні клопотання

про відстрочення сплати судового збору, залишення позовної заяви без руху

08 лютого 2017 року м. Монастирище

Суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Мазай Н.В., розглянувши матеріали провадження № 2/702/71/17 у цивільній справі № 702/101/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач 06.02.2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача про про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ на підтвердження сплати судового збору.

До позову додана заява позивача про відстрочення сплати судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відстрочення - це перенесення строку виконання обов'язку сторони щодо сплати судового збору на інший час.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред»явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

За змістом зазначеної статті, суд не має право обирати спосіб захисту на власний розсуд, оскільки це порушує принцип диспозитивності та змагальності цивільного процесу.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також, Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «ОСОБА_3 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року).

Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

В заяві позивача про відстрочення сплати судового збору, не викладено обставин і не зазначено конкретних правових доказів щодо повного майнового стану позивача та які б давали правові підстави для задоволення заяви про відстрочення сплати судового збору.

З аналізу поданої заяви вбачається, що як підставу для відстрочки чи розстрочки сплати судового збору, позивач зазначає лише ту обставину, що вона має скрутне матеріальне становище.

В якості доказу надає, довідку № 235 від 19.01.2017 року видану виконкомом Цибулівської селищної ради ОСОБА_1 про те, що її дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає з мамою і знаходиться на її утриманні, довідку про доходи видану ОСОБА_1 про те, що її дохід складає з липня 2016 року по грудень 2016 року 9110 грн. 00 коп.; довідку № 26 від 19.01.2017 року видану Монастирищенською РДА Управління соціального захисту населення ОСОБА_1, про те, що вона перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Монастирищенської РДА і ніяких видів допомог не отримує.

Позивач не навела достатніх обставин, які б вказували на неможливість сплати позивачем судового збору, але повинна була навести обставини, що підтверджують її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та подати суду відповідні докази. Такими доказами можуть бути документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами, наприклад, за комунальні послуги; документи про стягнення заборгованості з позивача в межах виконавчого провадження тощо.

Таким чином, належних та достатніх доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача не дозволяє йому сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі, позивачем суду не надано, а тому суд вважає, що заява позивача про відстрочення сплати судового збору не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( із змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідно заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в даному випадку становить 640 грн, 00 коп.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір та надати відповідні документи на підтвердження цього. У разі звільнення від сплати судового збору, позивач повинен надати відповідні докази.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 121 ЦПК України суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк пять днів з моменту отримання ухвали суду, виправити вказані недоліки, та розяснити, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу зі всіма додатками.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 119, 120, 121, 151-153, 208-210, 293 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, залишити без руху.

Надати позивачу строк пять днів з моменту отримання ухвали суду, виправити вказані в описово-мотивувальній частині ухвали недоліки, в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала суду в частині визначення розміру судових витрат може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області, через Монастирищенський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.В. Мазай