Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/27/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ПАТ Банк «Траст» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову представник Банку зазначала, що 29.12.2014 року між ПАТ Банк «Траст» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № R011.0049037, за умовами якого ОСОБА_3 отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 22 401 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,84 % річних та 2,21 % комісії за обслуговування кредиту, строком на 24 місяці з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом.

ОСОБА_3 отримав кредит 29 грудня 2014 року, що підтверджується меморіальним ордером № Loan-59098 від 29 грудня 2014 року.

За весь час дії кредитного договору позичальником в рахунок погашення заборгованості було внесено кошти в розмірі 0,89 грн.

Отже, ОСОБА_3 не виконує належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 09.07.2015 року виникла заборгованість в розмірі 29 555,45 грн., яка складається з наступного: 22 401 грн. - заборгованість за кредитом; 1 575,11 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 135,38 грн. комісія за обслуговування кредиту; 2 443,96 грн. сума пені за прострочення платежів.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором № R011.0049037 від 29.12.2014 року в розмірі 29 555,45 грн. та судовий збір в сумі 559,39 грн.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ Банк «Траст» про визнання правочину недійсним (а.с. 63-64).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилався на ті обставини, що, кредитний договір з ПАТ Банк «Траст» він не укладав. У грудні 2014 року він втратив свій НОМЕР_1 разом із ідентифікаційним кодом. Про втрату паспорту він повідомив Куйбишевський РВ УМВС України в Запорізькій області. У лютому 2015 року взамін втраченого паспорту він отримав інший.

ОСОБА_3 зазначає, що ознайомившись із позовом Банку, він зрозумів, що за втраченим паспортом невідома особа, переклеївши фото, отримала в ПАТ Банк «Траст» кредит. З даного приводу він звернувся з заявою до правоохоронних органів, яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000024 від 14.01.2016 року, та розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України.

Посилаючись на вищевикладені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним кредитний договір №R011.0049037 від 29.12.2014 року, укладений між ПАТ Банк «Траст» та ОСОБА_3

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19.02.2016 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ Банк «Траст», вимоги за зустрічним позовом об'єднані в одне провадження з первісним позовом (а.с. 70-71).

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ Банк «Траст» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № R011.0049037 від 29.12.2014 року, що укладений між ПАТ Банк «Траст» та ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ Банк «Траст» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 275 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ Банк «Траст» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України під порушенням зобовязання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 1054, 1050 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29.12.2014 року між сторонами по справі було укладено договір № R011.0049037, за умовами якого позичальник отримав на споживчі цілі кредит у сумі 22 401 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,84 % річних та 2,21 % комісії за обслуговування кредиту, строком на 24 місяці з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом (а.с. 4, 5-9,10, 11, 12).

Вказаний договір було укладено 29.12.2014 року у м. Києві.

Як позичальника у зазначеному договорі вказано ОСОБА_3, документ, що посвідчує особу, - паспорт Серія СВ № 028297, виданий Куйбишевським РВ УМВС України в Запорізькій області 28 липня 1999р.; ІПН НОМЕР_2; адреса реєстрації, поштова адреса (адреса фактичного місця проживання) м. Київ, вул. Підлипка, 17 (а.с. 4).

Позичальник отримав кредит 29 грудня 2014 року, що підтверджується меморіальним ордером № Loan-59098 від 29 грудня 2014 року (а.с. 14).

Станом на 09.07.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 29 555,45 грн., яка складається з: 22 401 грн. - заборгованість за кредитом; 1 575,11 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 135,38 грн. комісія за обслуговування кредиту; 2 443,96 грн. сума пені за прострочення платежів (а.с. 13).

ОСОБА_3, 1975р. народження, звертався до Куйбишевського РС УДМС України в Запорізькій області з приводу втрати паспорта серії СВ № 028297, що виданий Куйбишевським РВ УМВС України в Запорізькій області 28.07.1999 року, за його заявою була заведена справа про втрату паспорта А-11 від 09.02.2015 року, що підтверджується довідкою Куйбишевського РС УДМС України в Запорізькій області від 04.01.2016 року № 2330-05 (а.с.67).

У лютому 2015 року взамін втраченого паспорту Куйбишевським РС УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_3 було видано новий паспорт серії СЮ № 377120, а Куйбишевським відділенням Пологівської ОДПІ було видано дублікат картки платника податків (ідентифікаційний код) (а.с. 65, 66).

ОСОБА_4 звернувся з заявою до правоохоронних органів про те, що невідома особа незаконно заволоділа його паспортом, який був втрачений у грудні 2014 року Серія СВ № 028297, виданий Куйбишевським РВ УМВС України в Запорізькій області 28 липня 1999р., та шахрайським шляхом (оформлення кредиту) отримала грошові кошти в ПАТ Банк "Траст" у сумі 22 401 грн. (а.с. 68).

Як видно з витягу з ЄРДР, 14.01.2016 року зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_3, який повідомив, що невідома особа заволоділа його паспортом, який був втрачений у грудні 2014 року, за допомогою якого 29.12.2014 року шахрайським шляхом (оформлення кредиту) отримала в ПАТ Банк "Траст" грошові кошти в сумі 22 401 грн. (а.с. 69).

Крім того, відповідно до довідки в.о. начальника Куйбишевського ЕЦВВ КП «Облводоканал» № 201 від 12.07.2016р., ОСОБА_3 працює у Куйбишевському ЕЦВВ КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради (адреса: Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Куйбишеве, вул. Запорізька, 16) на посаді контролера водопровідного господарства. У період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р. ОСОБА_3 знаходився на робочому місті, у відпустці за власним бажанням чи за раніше відпрацьований час не перебував (а.с. 137).

Знаходження ОСОБА_3 на робочому місті 29.12.2014 року підтверджується і копією табелю робочого часу за грудень 2014 року (а.с. 138-139), і актом збереження пломб лічильника від 29.12.2014 року (а.с. 147).

Під час розгляду справи у суді ОСОБА_3 не визнав позовні вимоги Банку посилаючись на те, що 29.12.2014 року у м. Києві він не був, кредитні кошти не отримував, договір не підписував, а тому не може нести відповідальність за невиконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, він знаходився на робочому місті у смт. Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області.

Судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання ОСОБА_3 про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлене наступне питання: чи виконаний підпис у заяві про надання кредиту на споживчі цілі від 29.12.2014 року, Умовах надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, додатку № 1 до Договору №R011.0049037 від 29.12.2014 року, додатку № 2 до договору №R011.0049037 від 29.12.2014 року - розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, додатку № 3 до договору №R011.0049037 від 29.12.2014 року Тарифи (R) ПАТ Банк «ТРАСТ» від імені ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5 чи іншою особою, про що постановлена ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року (а.с. 150-152).

Проведення експертизи було доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

У розпорядження експертів разом зі справою було надано: вільні зразки підпису ОСОБА_3 на наступних документах: 1) оригінал акту збереження пломб від 29.12.2014 року на 1 аркуші; 2) оригінал акту збереження пломб від 30.12.2014 року на 1 аркуші; 3) оригінал наказу КП «Облводоканал» № 119 від 10.12.2014 року на 2 аркушах; 4) наказ КП «Облводоканал» № 126 від 30.12.2014 року на 3 аркушах; 5) заяви від 14.01.2016 року на 2 аркушах (а.с. 60, 61); 6) зустрічна позовна заява від 19.02.2016 року на 2 аркушах; 7) заява від 12.04.2016 року на 1 аркуші, та експериментальні зразки підпису, що відібрані у ОСОБА_3, на 10 аркушах.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року було зобовязано ПАТ Банк «ТРАСТ» надати оригінали заяви про надання кредиту на споживчі цілі від 29.12.2014 року, Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, додатку № 1 до Договору №R011.0049037 від 29.12.2014 року, додатку № 2 до договору №R011.0049037 від 29.12.2014 року - розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, додатку № 3 до договору №R011.0049037 від 29.12.2014 року Тарифи (R) ПАТ Банк «ТРАСТ».

Також, було розяснено ПАТ Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Проте, ПАТ Банк «ТРАСТ» вимоги вказаної ухвали апеляційного суду виконано не було.

Цивільна справа була повернута на адресу суду з повідомленням про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи у звязку з тим, що оригінали досліджуваних документів ПАТ Банк «ТРАСТ» на адресу ДніпроНДІСЕ не надав (а.с. 166-167).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Вищевказані обставини дають суду апеляційної інстанції підстави вважати, що ПАТ Банк «ТРАСТ» недобросовісно виконує свої процесуальні обов'язки.

Крім того, згідно встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У даному випадку, у звязку з тим, що оригінали досліджуваних документів ПАТ Банк «ТРАСТ» на адресу ДніпроНДІСЕ надано не було, призначена судом експертиза не була проведена.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 146 ЦПК України колегія вважає встановленим факт того, що ОСОБА_3 не підписував заяву про надання кредиту на споживчі цілі від 29.12.2014 року, Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, додаток № 1 до Договору №R011.0049037 від 29.12.2014 року, додаток № 2 до договору №R011.0049037 від 29.12.2014 року додаток № 3 до договору №R011.0049037 від 29.12.2014 року.

Положенням статті 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказана презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, оцінивши надані сторонами докази їх в сукупності, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_3 волевиявлення на укладання кредитного договору № R011.0049037 від 29.12.2014 року, та невідповідність вказаного правочину положенням ст.ст. 203, 215 ЦК України. Не може бути дійсним правочин, укладений без волевиявлення однієї із сторін.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що вказаний кредитний договір має бути визнаний недійсним, підстави для стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи або зводяться до особистої незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів. Заперечення проти висновків рішення суду першої інстанції полягають у переоцінці доказів, за умови відсутності підстав для такої переоцінки.

Докази та обставини, на які посилається Банк в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Крім того, у разі відмови Банку у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, він не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: