Справа № 715/65/17
Провадження № 2/715/165/17
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2017 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Цуренка В.А.
секретар судового засідання Оршевська С.М.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Глибока в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди,-
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги повністю, в своїх поясненнях підтвердив обставини, що викладені в позовній заяві та просив задовольнити їх в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача та, дослідивши письмові докази по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).
Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.
Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Як зазначено у п.15 вказаної вище Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2016 року відповідачка по мобільному телефону повідомила чоловіку позивачки ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 зрадила останньому та має близькі стосунки з її чоловіком ОСОБА_6, окрім того повідомила, що ОСОБА_2 по мобільному телефону нібито скерувала ОСОБА_6 повідомлення інтимного характеру. Згодом відповідачка зустрілась з чоловіком позивачки та показала йому фотокартку, на якій ОСОБА_2, зображена з чоловіком відповідачки.
Почувши цю інформацію, та, побачивши фотокартку, чоловік позивачки вчинив сварку, а вже 28 грудня 2016 року подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_4
В кінці грудня 2016 року відповідачка по мобільному телефону подзвонила подружжям ОСОБА_8, які проживають по сусідству із позивачкою та повідомила їм, що ОСОБА_2 зрадила своєму чоловіку з її чоловіком ОСОБА_6, тобто нібито позивачка підтримує близькі стосунки з останнім, та пообіцяла, що вона пізніше в якості підтвердження направить їм фотокартки. У перших числах січня 2017 року відповідачка, використовуючи соціальну мережу «Одноклассники», скерувала на особисту сторінку ОСОБА_8 дві фотокартки, на одній ОСОБА_2 зображена сама, а на іншій разом з чоловіком відповідачки ОСОБА_6 Згодом ОСОБА_8 показала позивачці ці фотокартки. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Згідно із положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному громадянинові гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням такої інформації.
Згідно ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності.
Суд вважає, що поширена відповідачкою інформація має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність, ділову репутацію позивачки в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, ганьбить її, оскільки спонукає до засуджуючого ставлення до неї, як до особи, яка вчинила неправомірні дії.
Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, як встановлено судом, відповідачка не довела в судовому засіданні та не спростувала поширену нею недостовірну інформацію про позивачку належними доказами в судовому засіданні. Наявність вказаних фотографій, на одній з яких зображена позивачка, а на іншій позивачка разом з ОСОБА_6 не є доказом їх близьких інтимних стосунків і не можуть бути підтвердженням факту зради позивачки, навіть якщо вказані фотографії не підроблені.
Суд вважає, що право на повагу гідності і честі закріплене також у ст. 297 ЦК України. Відповідно до цієї норми закону гідність і честь фізичної особи є недоторканними і особа має право звернутися до суду з позовом про їх захист.
Таким чином, аналізуючи позовні вимоги ОСОБА_2, у сукупності з наданими доказами в світлі наведених вище правових норм, суд приходить висновку, що відповідачка ОСОБА_3 поширювала недостовірну та негативну інформацію відносно позивачки ОСОБА_2 Дані відомості є такими, що принижують честь, гідність позивачки, оскільки є недостовірною та негативною інформацією.
Отже, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання поширеної інформації знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та не доведені відповідачкою ОСОБА_3, як такі, що відповідають дійсності. Тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування морального збитку, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральний збиток полягає в приниженні честі, гідності і ділової репутації особи, у фізичному болі і стражданнях, яке особа випробовує у зв'язку з ушкодженням здоров'я, в душевних стражданнях, яке особа випробовує у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого. Моральний збиток відшкодовується грошима, майном або іншим способом.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, характер правопорушення, глибину душевних страждань, порушення нормальних життєвих звязків, погіршення можливостей позивачки, ступінь вини особи, яка завдала шкоду, майновий стан сторін, те що на даний час позивачка помирилася з чоловіком і провадження у справі між ними про розірвання шлюбу припинено, тому оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем ОСОБА_2, судові витрати по справі у разі задоволення позову частково, підлягають до стягнення з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 800 грн. (640,00 грн.+160,00 грн.(10% від 1600 грн.) = 800,00грн.).
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 23, 94, 270, 277, 297, 299, ч. 2 ст. 302 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України, від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Зобовязати ОСОБА_3 спростувати перед ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 поширені нею недостовірні відомості, що ОСОБА_2 зрадила своєму чоловіку ОСОБА_4 з ОСОБА_6.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану їй моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 800 (вісімсот) гривень, 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: