Справа № 466/2360/16-ц
Провадження № 2/463/297/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складіголовуючогосудді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

за участю позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувшиувідкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львовіцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третьої особи: органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третьої особи: органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації про визначення місця проживання, суд, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, зустрічний заперечила. Позивач по зустрічному позову висловив аналогічну позицію.

Позивач ОСОБА_3 первісний позов підтримала, на його обґрунтування пояснила, що від шлюбу з відповідачем ОСОБА_5 має малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12.03.2015 року шлюб з відповідачем розірвано. На прохання відповідача, з певних зазначених ним причин, а саме неможливість бути призваним в АТО, погодилась на зазначення в рішенні про те, що неповнолітній син буде проживати разом з батьком. До розлучення син постійно проживав з нею, дитина має тяжку психічну хворобу аутизм, потребує особливого догляду та спілкування, відповідного лікування. Проживаючи з дитиною, вона робила все необхідне для цього. Пояснила, що батько, відповідач по справі, допомагав матеріально. Після певних спорів з відповідачем щодо спілкування з сином, відповідач поставив питання про визначення певних годин спілкування. Опікунська рада визначила такі години і відповідач дотримувався такого графіку. Відповідач надавав і надає сину належне матеріальне та побутове утримання, лікування, харчування, однак вона вважає, що більш тісне спілкування дитини з матірю та спільне з нею проживання може відповідно адаптувати дитину до суспільства. Крім цього, в даний час відповідач має іншу сімю, дружину, виховує доньку дружини, проживаючи разом з ними в спільно збудованому з позивачем будинку. Вважає, що рідна мати може дати дитині більше, аніж мачуха. Пояснила, що має належні умови проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2, де винаймає житло у близьких їй людей, має відповідний дохід, є вчителем англійської мови, працює в МАУП і за сумісництвом в СП ТзОВ «Американська Англійська Школа», дає приватні уроки. Має гнучкий графік роботи, що дає можливість доглядати за дитиною, бабця, педагог, теж допомагає у догляді за дитиною.

Відповідач в обґрунтування своїх вимог та заперечення первісного позову пояснив наступне. Виходячи з інтересів дитини, сину слід проживати разом з ним. З моменту народження сина позивачка недостатньо приділяла уваги дитині, є лінива, ніде не працювала, він утримував сімю сам, не виховувала сина в дусі поваги до чоловіків, його та його родичів. Вся її поведінка була аморальною. Крім цього, зазначив, що син має більшу прихильність до нього аніж до матері, є однієї статі з ним, в нього набагато кращий майновий стан аніж у позивача, кращі побутові умови для виховання та розвитку дитини, оскільки проживає в особняку. Син ОСОБА_9 хворіє аутизмом, має розумову відсталість, порушення памяті, порушення соціалізації, потребує лікування і він за своїм матеріальним станом може таке лікування надати дитині. Позивачка такого лікування надати не може. Його дохід складає майже 40 тис. гривень на місяць, що є набагато більшим доходом. аніж у позивача на двох роботах та додаткових уроках. Коли дитина проживала у позивачки, остання просила в нього фінансової допомоги, яку він надавав. Також позивачка має неадекватну поведінку, намагалась силоміць забрати дитину у звязку з чим викликався наряд поліції. Відмовилась від індивідуального навчання сина в школі. Він постійно з членами своєї нової сімї проводить час з дитиною, виїжджаючи на природу, відвідує басейн, відпочивають на морі, гуляють, займаються ліпкою, відвідує дитячу студію мистецтва, у цьому йому допомагає дружина ОСОБА_10 та її неповнолітня донька. В будинку, де проживає дитина, останній має всі умови: окрему кімнату, меблі. Крім цього, зазначив, що при розірванні шлюбу позивачка дала згоду аби син проживав з ним, про що зазначено в рішенні. Про те, що сину буде краще з батьком висловився і орган опіки та піклування, який встановив графік побачень матері з дитиною.

На підтвердження своїх покликань відповідачем ОСОБА_5 представлено суду та долучено до матеріалів справи докази на підтвердження факту належного матеріального забезпечення та утримання сина щодо придбання ліків, одягу, їжі, проведення вільного часу з сином, а саме відповідні квитанції та фото (т.1, а.с.125-130, 133-145, 208-225); надання матеріальної допомоги позивачу, коли син проживав з нею (т.1, а.с.113-124). Крім того, представив копії заяв-звернення до Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області із вимогою вжити заходів щодо протиправної поведінки колишньої дружини (т.1 а.с.172), а також докази аморальності колишньої дружини (т.1, а.с.246-248); медичні документи про стан здоровя сина (т.1, а.с.161-165).

В судовому засіданні допитано свідків, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача.

Приведені до присяги та допитані в судовому засіданні свідки позивача ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 пояснили, що позивачка працює, має житло, дохід, роботу, підтримку батьків як в матеріальному, так і в плані виховання дитини.

Приведені до присяги та допитані в судовому засіданні свідки відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 пояснили, що, як сусідам, їм відомо про те, що позивачка не приділяла належної уваги дитині, постійно займалася своїми справами, відпочиваючи вдворі на качелі. Знають, що дитина хвора, що батько надає дитині все необхідне, намагається його розвивати. Також останнім відомо, що позивач влаштовувала сварку, маючи намір забрати дитину.

Заслухавши пояснення учасників процесу та покази свідків, оцінивши зібрані до справі письмові докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а в зустрічному позові відмовляє виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 працює викладачем іноземної (англійської) мови в Прикарпатському інституті імені ОСОБА_17 Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_18 Управління персоналом» і, крім того, за сумісництвом працює вчителем в СП ТзОВ «Американська Англійська Школа», що підтверджується долученими до матеріалів справи копією договору про виконання робіт від 01.01.2016 року (т.1, а.с.6) та довідкою №11 від 20.04.2017 року (т.2, а.с.134). За виконання вказаних робіт отримує дохід. З пояснень позивача, даних в судовому засіданні, встановлено, що остання має приватні уроки, орендує житло за адресою: м.Винники по вул.Винна гора, 12/19, що знаходиться поблизу до місця проживання батька та дитини, і не ускладнює спілкування з дитиною.

Будь-яких достовірних письмових доказів про те, що поведінка позивача ОСОБА_3 є аморальною, недостойною, що не може виховувати сина в дусі поваги до батька, суду не надано. Навпаки позивачка в судовому засіданні жодним словом не образила відповідача, не заперечила факту надання їй відповідачем матеріальної підтримки на дитину, пояснила, що батько дійсно надає дитині все те про, що вказував у зустрічній позовній заяві.

В свою чергу відповідач ОСОБА_5 незліченною кількістю вкрай негативних епітетів охарактеризував позивача, як в усних вільних поясненнях суду, так і в самому тексті позовної заяви. Таку ж негативну характеристику суду дала позивачці дружина відповідача ОСОБА_10. Подібну характеристику позивачу дали свідки зі сторони відповідача, які за своїм змістом були надто подібні та завчені! Суд вважає таку характеристику субктивним баченням сторін, що спорять.

Тому суд вважає, що виховуючи спільно дитину в сімї відповідача в такому дусі та настрої по відношенню до матері дитини, яка її народила та виховувала, не може сприяти її нормальному та спокійному розвитку, крім цього, ще й з врахуванням захворювання дитини, та в дусі поваги до батьків, а саме в даному випадку до матері.

Вищенаведені твердження для таких висновків судом зроблені безпосередньо під час слухання справи та детального аналізу всього написаного та сказаного.

Щодо покликань відповідача ОСОБА_5 на більшу прихильність дитини до батька, суд вважає таке твердження нічим недоведеним. Враховуючи психічне захворювання дитини, будь-які свідоцькі твердження про це з тих же причин є нікчемними. Такими ж є і твердження щодо переваг статі дитини стосовно батька. Безперечно, судом встановлено, що фінансовий стан батька є набагато кращим, аніж фінансовий стан матері. Також зрозумілим є те, що відповідач проживає в приватному, а позивач орендованому житлі. Однак суд вважає, що позивачка теж має певні фінансові можливості, працю та житло, яке в змозі орендувати. Таке житло було обєктом обстеження, про що складено акт обстеження житлово-побутових умов від 21.11.2016 року.

Однак ці обставини не можна вважати переважними для того, щоб залишити дитину батькові. Як встановлено, батько відмінно виконує свої батьківські обовязки, які може продовжувати виконувати і при проживанні дитини з матірю.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Щодо покликань відповідача на неможливість врахування при вирішенні даного спору правової позиції Верховного Суду України з причин надання офіційної відповіді представництва ООН в Україні щодо не ратифікації Україною даної Декларації, суд вважає помилковими, оскільки висловлена Верховним Судом України правова позиція є обовязковою для національних судів при вирішенні даної категорії спорів.

Враховуючи вищезазначену правову позицію, суд переконаний в тому, що безпідставно розлучати дитину з рідною матірю є негуманним, якщо для цього не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю. При наявності рідної матері, мачуха її замінити не може.

Що стосується умов проживання, то чи не батько залишився проживати в спільно збудованому з позивачкою особняку з новою сімєю.

Покликання відповідача на рішення суду від 12.03.2015 року про розірвання шлюбу між сторонами та зазначення в ньому про визначення місця проживання дитини, суд вважає такими, що не мають вирішального значення, оскільки на момент винесення рішення воля сторін була добровільною, тобто сторона в будь-який момент незгоди з рішенням має право на його оспорення, що і зробила.

Що стосується висновку Личаківської районної адміністрації від 14.12.2016 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_8 (т.2, а.с.50) судом, крім самого висновку, витребувано протокол засідання комісії, в якому зазначено, що дитина ствердно відповіла, що хоче проживати з батьком. Відповідно до цього протоколу засідання таке проводилось в присутності членів опікунської ради, батьків, інші учасники не запрошувались. Питання про залучення фахівців-лікарів не порушувалось взагалі. Однак суд вважає, що дане рішення є рекомендаційним для суду, тому вирішуючи питання про врахування такого висновку для вирішення спору, суд вважає, що комісією не в повній мірі зясовано всі обставини щодо дитини, а саме не враховано, що дитина хворіє тяжкою психічною хворобою аутизмом, яка полягає у самозаглибленні та відмежуванні від суспільства.

З цих же причин суд вважав недоцільним запрошувати дитину в судове засідання. А тому було відмовлено в призначенні психологічної експертизи, оскільки така призначається психічно здоровій особі.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матірю та відсутність правових підстав, передбачених нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матірю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 212-214 ЦПК України,ст.15 Закону України «Про охорону дитинства », ст.160,161,162СК України суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третьої особи: органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації про визначення місця проживання дитини задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третьої особи: органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації про визначення місця проживання відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційнаскарга до Апеляційного суду Львівськоїобласті в порядку і строки передбаченіст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.