РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 січня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

встановив:

27 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Хмельницького міського суду від 30.09.2002 року його позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18550 грн. отриманих ОСОБА_2 як оплату за автомобіль та 51 грн. державного мита, а всього 18601 грн. На підставі чого видано виконавчий лист. Від виконання рішення Хмельницького міського суду ОСОБА_2 ухилявся, внаслідок чого вказане рішення було примусово виконане Другим міським відділом державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції лише 17.08.2016 року.

Вказує, що оскільки було ухилення від виконання рішення, відповідач ОСОБА_2 зобовязаний сплатити на користь позивача інфляційні втрати за весь час прострочення за період з 01.10.2002 року по 16.08.2016 року в сумі 78 596, 35 грн., а також три проценти річних від простроченої суми за період з 01.10.2002 року по 16.08.2016 року в сумі 7 661, 78 грн., а всього 86 258, 13 грн., які просить стягнути з відповідача.

В судове засідання позивач та його представники не з`явилися, представники позивача подали до суду клопотання, в якому просять розгляд справи проводити за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі, не заперечили проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, в установленому законом порядку своєчасно повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути по суті за відсутності відповідача на підставі наявних в ній даних та доказів у порядку заочного розгляду. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом обєктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міського суду від 30.09.2002 року його позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18550 грн. отриманих ОСОБА_2 як оплату за автомобіль та 51 грн. державного мита, а всього 18601 грн. На підставі чого видано виконавчий лист №2-9072/02.

Із листа ДВС від 21.12.2016 р. вбачається, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-9072/02 згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.09.2002 було відкрите 13.03.2010 в міському відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції та завершено 27.07.2010 р., оскільки відсутнє майно боржника.

20 травня 2015 р. ухвалою суду у дублікаті виконавчого листа, виданого 30.04.2013 р. по справі №2-9072/02, виправлено описку при оформленні, вказавши по батькові ОСОБА_2 «Іванович».

Із постанови державного виконавця Другого відділу ДВС м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області від 17.08.2016 р. вбачається, що виконавче провадження №2-9072/02 закінчено, оскільки борг в сумі 18 601 грн. стягнуто.

Таким чином, судове рішення не виконувалося ні добровільно, ні примусово з 01.10.2002 року по 16.08.2016 року.

Сума інфляційних втрат за період прострочення з 01.10.2002 року по 16.08.2016 року становить 78 596, 35 грн. Сума 3% річних за період з 01.10.2002 року по 16.08.2016 року становить 7 661, 78 грн., що вбачається із розрахунку поданого позивачем, а відповідач в судове засідання не зявився, розрахунок не спростував, а тому сум бере до уваги розрахунок позивача.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанім ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, та те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував свої зобовязання, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню кошти за період з 01.10.2002 року по 16.08.2016 року в сумі 86 258, 13 грн., з яких інфляційні втрати в сумі 78 596, 35 грн. та 3% річних в сумі 7 661, 78 грн.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 15,16, 509, 526, 599, 610-612, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 86 258, 13 грн. за період з 01.10.2002 року по 16.08.2016 року (з яких інфляційні втрати в сумі 78 596, 35 грн. та 3% річних в сумі 7 661, 78 грн.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 862,58 грн. судового збору.

Копію заочного рішення не пізніше 3 днів з дня його проголошення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачу.

Письмова заява відповідача про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя