22-ц/775/258/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Скрипниченко Т.І.
Категорія 48 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Баркова В.М., Мироненко І.П.,

секретар - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у вихованні дитини. В заяві посилалась на те, що її син ОСОБА_4 був одружений із ОСОБА_2, від шлюбу народився 10.04.2012 року син ОСОБА_5 - онук позивача. Шлюб батьків дитини було розірвано 25.05.2016 року, дитина залишилася проживати із матірю. Між сином позивача та відповідачем виникли складні відносини, але позивач, як баба дитини, має намір спілкуватися з дитиною та приймати участь у вихованні онука, який мешкає разом із відповідачем. ОСОБА_2 перешкоджає зустрічам з онуком, безпідставно не дає можливостей спілкуватися з онуком. Позивач просила суд зобовязати відповідача не перешкоджати у її спілкуванні із онуком, та визначити такий порядок спілкування: щотижнево по середах з 16.00 до 20.00 та з 16.00 годин п'ятниці до 19.00 годин неділі, за місцем проживання позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2Г, третя особа Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у вихованні дитини задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_3 із малолітнім онуком - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначений спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні її онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом систематичних побачень з онуком щотижнево: в середу з 16.00 годин до 19.00 годин; у вихідний день за погодженням сторін в суботу або неділю з 10-00 год. до 14-00 год., враховуючи стан здоров'я дитини, у присутності ОСОБА_2 та на узгодженій між сторонами території, а в разі відсутності такої згоди на нейтральній території, а після досягнення дитиною шестирічного віку без присутності ОСОБА_2 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення та ухвалення його в результаті неповного з'ясування обставин по справі, просила змінити рішення від 09.03.2017 року в частині побачень бабусі ОСОБА_3 з онуком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, після досягнення ним шестирічного віку без присутності матері ОСОБА_2, та призначити побачення бабусі з онуком без її присутності лише після досягнення дитиною дванадцятирічного віку. Зокрема в скарзі зазначає, що суд, ухвалюючи рішення, не надав належну оцінку рішенню комісії з питань захисту прав дитини Центральної районної адміністрації ММР від 11.01.2017 року за № 9/01 та висновку психолога. В результаті зазначеного було порушено судом норми міжнародного права та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства».

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_7, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення позивача ОСОБА_3, яка не заперечувала проти задоволення скарги, представника третьої особи Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради ОСОБА_8, яка просила вирішити спір з урахуванням інтересів малолітньої дитини, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що неповнолітній ОСОБА_5 народився 10.04.2012 року (а.с.77). Батьками дитини є ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Позивач ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно, доводиться бабою ОСОБА_4 Льву, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.78).

Згідно з рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя від 25.05.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 08.05.2012 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини припинені з лютого 2016 року. Вказаним рішенням суду шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.6).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради № 9/01 від 11.01.2017 року рекомендовано вважати доцільним побачення ОСОБА_3 з малолітнім онуком ОСОБА_3 Львом з урахуванням рекомендацій психолога. Зазначено, що малолітній ОСОБА_5 після розлучення батьків залишився проживати разом з матірю. ОСОБА_3 є бабою дитини. ОСОБА_2 не заперечує проти побачень дитини з бабою ОСОБА_3 за згодою та у присутності матері (а.с.62). Згідно з висновком спеціаліста - психолога за результатами психодіагностичного обстеження малолітнього ОСОБА_6 від 07.03.2017 року, доцільним є зустрічі ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_6 лише в присутності матері ОСОБА_2 на території звичної або нейтральної для дитини виходячи з віку дитини, її інтересів та бажань (а.с.73-75).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції з метою унеможливлення порушення прав баби дитини на реалізацію її прав по спілкуванню із онуком, а також і з врахуванням прав малолітньої дитини, яка має право спілкуватися із своїми родичами, встановив порядок спілкування ОСОБА_3 із її онуком, врахувавши малолітній вік ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, прихильність дитини до своєї матері, ступінь спорідненості позивача як з онуком, так й з відповідачем, з якою дитина постійно мешкає, зважаючи також на особливий режим харчування та відпочинку хлопчика через його малий вік.

Також судом було враховано наявність у позивача необхідного вільного часу, та прийнято до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради № 9/01 від 11.01.2017 року. Враховано стан здоровя малолітнього ОСОБА_6 у визначенні часів зустрічей позивача із ним.

Крім того, судом визначено місце для зустрічей позивача із малолітнім ОСОБА_6 на узгодженій між сторонами території, а в разі відсутності такої згоди на нейтральній території.

Такий висновок суду повністю відповідає обставинам справи і вимогам закону, ніким із сторін не оспорюється.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості спілкування позивача із онуком, суд вирішив, що таке спілкування має проходити у присутності матері до 6-річного віку дитини, задовольнивши вимоги ОСОБА_3 частково, саме в цій частині оскаржує судове рішення відповідач.

І з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи із наступного.

Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За вимогами ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

На підставі ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до суду без спеціальних на те повноважень.

На підставі ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом згідно із ст. 159 СК України.

За вимогами ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_3 та відповідні їм правовідносини.

Однак суд не мотивував визначений ним порядок спілкування позивача з онуком у присутності матері до 6-річного віку, а після досягнення такого віку без присутності ОСОБА_2, не зазначив причин, через які не погодився із висновком психолога, яким рекомендовано малолітньому ОСОБА_6А, спілкуватися з позивачем у присутності матері без вказівки на досягнення дитиною певного віку. При цьому висновком спеціаліста не визначений вік набуття дитиною психічної зрілості або обставини, які б могли привести до іншого висновку.

Згідно з ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення таким вимогам в повній мірі не відповідає, оскільки суд не обгрунтував обмеження спілкування дитини з бабою у присутності матері 6-річним віком. Суд не навів мотивів, які дали підстави дійти до висновку, що часу до досягнення ОСОБА_6 Львов саме шестирічного віку буде достатньо для налагодження контакту позивача з онуком, що в свою чергу, дасть можливість спілкуватися з дитиною без присутності матері.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися із твердженням апеляційної скарги про те, що в рішенні суду слід встановити обмеження спілкування баби з онуком у присутності матері до 12-річного віку, оскільки така позиція відповідача також нічим не обгрунтована.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду має бути змінено згідно із положеннями ст. 309 ЦПК України, з ухваленням рішення про виключення з резолютивної частини рішення слів «а після досягнення дитиною шестирічного віку без присутності ОСОБА_2», що не позбавляє позивача через час, при настанні інших обставин, досягнення дитиною певної психічної зрілості, в разі необхідності звернутися до суду з позовом про встановленні іншого порядку спілкування з онуком.

У відповідності до положень статті 88 ЦПК України з позивача у звязку із частковим задоволенням апеляційної скарги підлягає стягненню на користь відповідача ОСОБА_2 сума сплаченого за апеляційне оскарження рішення 606,34 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307,213,309,313-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 березня 2017 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення слова «а після досягнення дитиною шестирічного віку без присутності ОСОБА_2».

В решті залишити рішення без змін.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування оплати судового збору 606 (шістсот шість) грн. 34 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

ОСОБА_1

ОСОБА_9

ОСОБА_10