Провадження №2о/200/209/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Єлісєєвої Т.Ю.
при секретарі - Кузьминій С.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа Бабушкінський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, -
В С Т А Н О В И В:
13 жовтня 2016 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулися заявники із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В своїй заяві вони посилаються на те, що у 1989 році ОСОБА_1 разом із своєю дружиною та їхніми малолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 переїхали із Республіки Вірменія у м. Дніпропетровськ (Україна) для постійного проживання, де проживають до теперішнього часу.
25 серпня 1998 року ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. У 2004 році у зв`язку із постійним проживанням на території України станом на 1991 рік спочатку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 було оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 08.04.2004 року Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, а після ОСОБА_2 , якому у 2011 році повторно було оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, у яких також було зазначено про їх реєстрацію з 2004 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, ОСОБА_2 звернувся до Бабушкінського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з питання оформлення громадянства України його дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але йому було відмовлено з підстав того, що в заяві про оформлення набуття особою громадянства України відомості відповідно до п. 4, п. 6.3. не підтверджуються документально. Тобто, громадянство ОСОБА_2 , а також громадянство ОСОБА_1 , за яким оформлювалося громадянство його дітей, не знайшло свого підтвердження в результаті перевірки відомостей, зазначених у заяві про оформлення набуття особою громадянства України. В органах ДМС відсутні відомості про їх тимчасову або постійну прописку на території України станом на 24.08.1991 року. З цих же причин і ОСОБА_3 було відмовлено в оформленні громадянства його неповнолітньої дитини.

У зв`язку з цим, заявники просили суд встановити факт їх проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт має для них юридичне значення, оскільки з ним пов`язано виникнення у заявників та у малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права на громадянство України.
До суду надійшла заява представника заявників, в якій він підтримує заявлені вимоги та просить суд заяву задовольнити, справу розглянути у його відсутність без технічної фіксації процесу.
Представник заінтересованої особи Бабушкінський районний у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.
У зв`язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що у 1989 року ОСОБА_1 разом із своєю дружиною та їхніми малолітніми, на той час, дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переїхали з Республіки Вірменії у м. Дніпропетровськ (Україна) для постійного проживання. Зазначена обставина підтверджується довідкою № 1592 від 28.10.2015 року з АНД районного військового комісаріату та копії військового квитка ОСОБА_1 25 грудня 1989 року Амур-Нижньодніпровським районним військовим комісаріатом м. Дніпропетровська ОСОБА_1 був прийнятий на військовий облік.

ОСОБА_1 влаштувався на роботу у м. Дніпродзержинську, де він разом з сім`єю проживав, винаймаючи житло за різними адресами без відмітки про постійне чи тимчасове проживання. При цьому діти ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відвідували середню загальноосвітню школу № 18 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у якій ОСОБА_3 навчався у період часу з 1989 року по 1997 рік, а ОСОБА_2 з 1989 року по 1999 рік, отримавши за результатами навчання відповідні атестати про повну загальну середню освіту, що підтверджується копіями довідок з місця навчання та атестатів, а саме: копіями довідок СЗШ № 18 м. Дніпродзержинська № № 179, 180 від 21.08.2001 року, копіями атестатів НР № 11206631 від 19.06.1999 року та РО № 002624 від 19.06.1997 року.

Також судом встановлено, що 25 серпня 1998 року ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. У 2004 році у зв`язку із постійним проживанням на території України станом на 1991 рік спочатку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 було оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 08.04.2004 року Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, а після ОСОБА_2 , якому у 2011 році повторно було оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, у яких також було зазначено про їх реєстрацію з 2004 року за адресою: АДРЕСА_1 .

З листа Бабушкінського районного відділу у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 1211/2315 від 20.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у набутті громадянства його донькою у зв`язку з тим, що в заяві про оформлення набуття особою громадянства України відомості відповідно до п. 4, п. 6.3. не підтверджуються документально. Тобто, громадянство ОСОБА_2 , а також громадянство ОСОБА_1 , за яким оформлювалося відповідно громадянство його дітей, не знайшло свого підтвердження в результаті перевірки відомостей, зазначених у заяві про оформлення набуття особою громадянства України з причин того, що у органах ДМС відсутні відомості про їх тимчасову або постійну прописку на території України станом на 24.08.1991 року. З цих же причин і ОСОБА_3 було відмовлено в оформленні громадянства його неповнолітньої дитини.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч 2ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р.
Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р.
У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, передбачає, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає серед іншого - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.
Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з його неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Оскільки встановлення даного факту має для заявників юридичне значення та з ним пов`язано виникнення у них, та у їх дітей і онуків права на громадянство України, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-61, 158, 169, 197, 209, 212-215, 256-259, 273 ЦПК України, ст.ст. 1,3,9 Закону України «Про громадянство України», п. 7 «Порядку провадження за завами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», -

В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа Бабушкінський районний у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Мінгегаур, Азербайджан на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Єреван, Вірменія, в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця міста Єреван, Вірменія, в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Суддя Т.Ю. Єлісєєва