АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/1887/15-ц Головуючий суддя І інстанції Бондарєва І. В.
Провадження № 22-ц/790/1237/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації, третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування доводів позовних вимог посилалась на те, що на підставі договору дарування від 16.11.2002 року вона є власником квартири № № 34 будинку № 236 по проспекту Московському в місті Харкові та зареєстрована в ній. Також в цій квартирі зареєстрований , але не проживає відповідач ОСОБА_3 з , яким вона перебувала у шлюбі з 06.08.1995 р., мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із нею у вказаній квартирі.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року шлюб між нею та ОСОБА_3 був розірваний.

Вказувала, що 10.10.2013 року відповідач не проживає в квартирі без поважних причин, забравши із квартири всі свої речі, не сплачує витрати за користування жилим приміщенням i комунальні послуги, не є членом її сімї, місце його проживання їй невідоме.

Наявність реєстрації відповідача порушує її право на розпорядження квартирою.

Просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі та зобовязати Фрунзенський РВ ДМС у м. Харкові зняти з реєстрації ОСОБА_3 за вказаною вище адресою.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі № 34 б удинку № 236 по пр. Московському в м. Харкові та знято його з реєстрації за вказаною адресою.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.08.2016 року скасовано заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.06.2015 року і справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: місто Харків, пр. Московський, б.236, кв.№ 34.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що в спірній квартирі він зареєстрований і з 2003 року постійно проживав зі згоди позивача в якості члена її сімї, постійно приймав участь у сплаті комунальних послуг, при цьому до розірвання шлюбу сплачував їх у повному обсязі, а після розірвання шлюбу - у половинному розмірі.

Зазначає, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права як члена сімї користуватися спірним приміщенням, однак у звязку з конфліктними відносинами із позивачем, не мав можливості користуватися спірною квартирою.

Посилається на те, що судом першої інстанції помилково були застосовані до виниклих правовідносин норми Житлового кодексу України, оскільки вони регулюють правовідносини з користування житлом в будинках державної та комунальної власності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 уточнив доводи своєї апеляційної скарги, зазначивши, що ним не оскаржується рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 Просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом, посилаючись на зазначені в апеляційній скарзі підстави та ту обставину, що він у звязку із конфліктними відносинами із позивачем не міг потрапити у квартиру, у звязку із чим звертався до органів внутрішніх справ зі скаргою на неправомірні дії ОСОБА_4, іншого житла не має, тимчасово проживає у робочому офісі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів поважності його відсутності у спірному житловому приміщенні понад шести місяців та не довів факт здійснення перешкод у користуванні ним спірною квартирою. Оскільки після розірвання шлюбу відповідач не є членом сімї позивача власника житлового приміщення, суд вважав, що з 13.08.2014 року ОСОБА_3 є наймачем вказаного приміщення, і відтак правовідносини щодо його користування спірною квартирою регулюються положеннями Житлового кодексу України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 06.08.1995 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року.

ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій зареєстровані сторони у справі та їх неповнолітній син.

Приходячи до висновку про те, що з 13.08.2014 року ОСОБА_3 є наймачем спірної квартири, оскільки після розірвання шлюбу не є членом сімї власника квартири ОСОБА_4, та застосовуючи вимоги ст. 71 ЖК України, суд першої інстанції не визначив конкретного строку, з якого слід вираховувати строк, передбачений ч.1 ст. 72 ЖК України, та не навів доказів, на підставі яких вважав доведеним факт не проживання відповідача без поважних причин в спірному жилому приміщенні.

Крім того, суд першої інстанції правильно не визначився із спірними правовідносинами та законом, якими вони регулюються.

Права і обовязки членів сімї власника житлового будинку ( квартири) передбачені статтею 156 ЖК України. Відповідно до ч.4 цієї статті до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Зазначені вимоги кореспондуються із вимогами ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як пояснили сторони в суді апеляційної інстанції будь-яких угод між ними по найму спірного жилого приміщення відповідно до ст. 158 ЖК України та сплаті за користування спірною квартирою в порядку, передбаченим ст. 162 ЖК України, не укладалося.

Позивач ОСОБА_4 пояснила в судовому засіданні апеляційної інстанції, що відповідач не проживає у спірній квартирі з кінця травня 2014 року, а влітку 2014 року вона забрала у ОСОБА_3 ключі від квартири, замків від якої не змінювала, не оспорювала факт конфліктних відносин між нею та відповідачем після розірвання шлюбу, звернення відповідача до органів досудового слідства зі скаргою на порушення його житлових прав.

Вищезазначене з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України та часом звернення ОСОБА_4 із зазначеним позовом до суду дають підстави вважати, що відповідач ОСОБА_3 не проживав у спірній квартирі менше строку, передбаченого ст. 405 ЦК України, з поважних причин.

У звязку із чим поясненнями свідків в суді першої інстанції про не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні більш шести місяців, відсутність його участі в утриманні квартири, та не отримання кореспонденції за адресою розташування спірної квартири, не є відповідно до вимог ст.ст. 58 -60 ЦПК України безспірними доказами для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 в цій частині за недоведеністю.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені останнім та доведені банківськими квитанціями судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про скасування заочного рішення в сумі 282,60 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 606,32 грн., а всього в розмірі 888,92 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2016 року в оскаржуваній частині скасувати.

Ухвалити нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 34 в будинку № 236 по проспекту Московському в місті Харкові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 888 ( вісімсот вісімдесят вісім ) гривень 92 копійки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді:

.