Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/2354/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 27 Доповідач Микитюк О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Кочетова Л.Г., Шевчук А.М.

при секретарі Кучерявому О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки недійсним

за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3. Просила визнати недійсним договір іпотеки від 20 квітня 2007 року, укладений між нею та ПАТ КБ „ПриватБанк, предметом якого є житловий будинок по вул.Тельмана, 64-а в м.Бердичів. В обґрунтування позову зазначила, що договір був укладений без дозволу органу опіки та піклування, хоча у будинку були зареєстровані її неповнолітні дочки, що встановлено рішенням апеляційного суду.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд не застосував правові висновки Верховного Суду України у справах №6-384цс15, №6-2940цс15.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

20 квітня 2007 року ОСОБА_1 уклала з ЗАТ КБ „ПриватБанк договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок по вул.Тельмана, 64-а в м.Бердичів, право власності на який вона набула 06.11.2001 року на підставі договору дарування.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки недійсним встановлено, що станом на 20 квітня 2007 року у будинку були зареєстровані та проживали неповнолітні діти. Разом з тим, при укладенні договору іпотеки ОСОБА_1 подала до банку довідки №53 та №54 від 13 квітня 2001 року, видані ДП «Ваш добробут», які містять інформацію про відсутність реєстрації та проживання неповнолітніх дітей (а.с.12-15).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як розяснено у правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-1055цс15, за змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, судам необхідно в кожному конкретному випадку ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі №6-384цс15, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Суд першої інстанції не взяв до уваги недобросовісну поведінку позивачки законного представника неповнолітніх дітей, неправдиве повідомлення нею про відсутність прав дітей на користування жилим будинком , всупереч вимогам ч.2 ст.360-7 ЦПК України не врахував правові висновки Верховного Суду України у справах №6-384цс15, №6-1055цс15 і не навів жодних мотивів щодо відступу від зазначених правових позицій.

За таких обставин рішення належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року і ухвалити нове рішення про відмову у позові за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Судді: