У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 13 грудня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»; банк) укладено договір-заяву № 300131/47599/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Стандарт на 370 днів в національній валюті, відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти у розмірі 1 000 гривень на вкладний рахунок № 2635.9.108848.003 з 13 грудня 2013 року по 18 грудня 2014 року з нарахуванням процентів за час користування коштами у розмірі 22,50 % річних.

Посилаючись на те, що по закінченню строку дії договору на його вимогу кошти банком повернуті не були, просив суд стягнути на свою користь інфляційні втрати за період прострочення повернення вкладу у сумі 358 гривень 38 копійок, 3 % річних від простроченої суми у розмірі

16 гривень 31 копійку, пеню за період прострочення суми - 5 957 гривень

06 копійок та 140 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 втрати від інфляції у сумі 358 грн. 38 коп. та 3 % річних у сумі 16 грн. 31 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави 487 грн.

20 коп. судового збору.

Судові витрати за позовними вимогами про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди віднесено на рахунок держави.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року апеляційну скаргу залишено без руху та про необхідність надати оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 2 845,92 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 30 березня 2016 року ухвалу судді апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня

2016 року заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Судом встановлено, що 13 грудня 2013 року між сторонами укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) Стандарт на 370 днів в національній валюті № 300131/47599/370-13, відповідно до п. п. 1,2 якого позивач вніс, а банк прийняв грошові кошти у розмірі 1 000 гривень на вкладний рахунок № 2635.9.108848.003 строком з 13 грудня 2013 року по 18 грудня 2014 року з нарахуванням процентів за користування коштами у розмірі 22,50% річних.

Відповідно до п. 4 договору, вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку визначеного п. 1 договору.

Згідно з квитанціями № 12 від 13 грудня 2013 року та № 20 від 22 січня 2014 року вкладний рахунок поповнювався позивачем на 1 000 гривень та 25 000 гривень.

Згідно п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після його закінчення, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, має право на отримання коштів з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок з припиненням дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2014 року позивач звертався до до банку із вимогою про повернення до 19 грудня 2014 року банківського вкладу у сумі 26 000 гривень.

19 грудня 2014 року між сторонами укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) Стандарт на 5 місяців в національній валюті № 300131/150803/5-14, відповідно до якого позивачем внесено на депозитний рахунок 16 000 гривень повернутих банком коштів за попереднім договором та 1 063 гривні 51 копійку - нарахованих за вказаним договором відсотків.

29 грудня 2014 року позивачем поповнено депозитний рахунок за договором № 300131/150803/5-14 на 7 000 гривень, які повернуті банком за попереднім договором банківського вкладу.

Решту коштів за договором № 300131/47599/370-13 від 13 грудня 2013 року позивачем отримано 18 січня 2015 року у сумі 2 000 гривень та 30 січня 2015 року у сумі 955 гривень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів ПАТ «Фінанси та Кредит» здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про банки та банківську діяльність в Україні» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Встановивши, що на час ухвалення рішення у банку запроваджена тимчасова адміністрація та призначена уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, внаслідок чого всі повноваження органів управління банку та органів контролю припинились, що позбавляє фізичних осіб-вкладників заявляти вимоги до банку, апеляційний суд з урахуванням п. 1 ч. 5

ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Т.О. Писана О.В.Попович