Провадження № 2/161/349/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.12.2013 року відповідач ОСОБА_5, приблизно о 09 год. 50 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Рівненській у м. Луцьку, не вибрав безпечну швидкість для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості транспортного засобу аж до повної його зупинки або безпечного об'їзду перешкоди, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з належним їй автомобілем марки «Hyundai Santa FE», держ. номер НОМЕР_2, яким керував її чоловік - ОСОБА_6, що рухався по зустрічній смузі руху, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Факт дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) та вина ОСОБА_5 в ній, внаслідок порушення вимог п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, встановлено постановою Луцького міськрайонного суду від 10.01.2014р. по справі № 161/163/14-п. В результаті зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди, було пошкоджено належний їй автомобіль марки «Hyundai Santa FE», держ. номер НОМЕР_2. Згідно висновку №17 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_3, складеного 20.02.2014 р. ТОВ „Експерт - сервіс ОСОБА_7", експерт ОСОБА_7, матеріальний збиток, завданий їй в результаті пошкодження автомобіля при ДТП, складає 25912,96 грн. Ремонт автомобіля здійснювався за їхні з чоловіком кошти у ТОВ „Богдан- Авто Луцьк". Відповідно до Рахунку-фактури № ЛЦ - 0000138 від 16.01.2014року та ОСОБА_2 виконаних робіт № ЛЦ - 0000182 від 29 січня 2014року фактично на ремонт пошкодженого автомобіля було втрачено 25907,57 грн. Належний їй автомобіль було застраховано по програмі КАСКО у ПАТ „Українська страхова компанія „Гарант - ОСОБА_2". Проте, станом на даний час, ні вона, як власник автомобіля, ні її чоловік - ОСОБА_6, як страхувальник, так і не змогли отримати страхове відшкодування внаслідок неплатоспроможності та подальшого банкрутства вказаної страхової компанії. Крім того, неправомірними діями відповідача - винуватця ДТП, їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які вона понесла, отримавши повідомлення, що її чоловік потратив у дорожньо-транспортну пригоду, а також спричиненням незручностей у повсякденному житті, внаслідок позбавлення можливості користуватися автомобілем та необхідності його ремонту. На оплату вартості ремонту із сімейного бюджету було витрачено досить значну для них суму коштів, вони є пенсіонерами та інвалідами 2-ї групи. Частина необхідних коштів була отримана від родичів та друзів. В результаті пошкодження автомобіля, його тривалої відсутності внаслідок ремонту, вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 25907,57 грн., та 10 000 грн. завданої моральної шкоди .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представники відповідача позов не визнали, подавши суду письмове заперечення щодо нього.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 грудня 2013 року у м.Луцьку трапилась ДТП, за участю транспортного засобу марки «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_4, за кермом якого перебував відповідач та транспортного засобу марки «Hyundai Santa FE», АС3003АХ, за кермом якого перебував ОСОБА_6.

З постанови Луцького міськрайонного суду по справі №161/163/14-п від 10.01.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в звязку з чим, згідно ст. 61 ЦПК України, вказані обставини доказуванню не підлягають.

Судом встановлено, що 17.07.2013 року між ОСОБА_6 та ПАТ УСК Гарант-авто було укладено договір УБ №0106139 добровільного страхування транспортного засобів та супутних ризиків, за яким було застраховано легковий автомобіль НОМЕР_3, 2010 року випуску, в звязку з цим, ОСОБА_6 чоловік позивача, 13.05.2015р. вже звертався до Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги ОСОБА_6 мотивував тим, що 17.07.2013 року між ним та ПАТ УСК "Гарант-авто" було укладено вищевказаний договір добровільного страхування транспортного засобів та супутних ризиків за програмою "КАСКО-класика", яким було застраховано легковий автомобіль НОМЕР_3, який належить його дружині ОСОБА_4. Вказував, що 27.12.2013 року в м. Луцьку по вул. Рівненській навпроти АЗС "АНП" відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під його керуванням та автомобіля НОМЕР_1, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 27 квітня 2015 року, було частково задоволено позов ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства Українська страхова компанія Гарант-авто про захист порушеного права споживача, стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди; вирішено: стягнути з публічного акціонерного товариства Українська страхова компанія Гарант-авто в користь ОСОБА_6 18294 (вісімнадцять тисяч двісті девяносто чотири) грн. 12 коп. страхового відшкодування, 445 (чотириста пятдесят пять) грн. 60 коп. три відсотки річних, 5010 (пять тисяч десять) грн. 30 коп. інфляційних нарахувань та 25000 (двадцять пять тисяч) пені, а всього 48760 (сорок вісім тисяч сімсот шістдесят) грн. 03 коп.

Частиною 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Оскільки транспортний засіб марки «Hyundai Santa FE», АС3003АХ, придбаний в шлюбі між позивачем та її чоловіком ОСОБА_6, то він є відповідно об'єктом права спільної сумісної власності - ст. 60 СК України.

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як розяснив Пленум Верховного суду України у п.23 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

В звязку з наведеним, в результаті пошкодження в ДТП транспортного засобу, який належав подружжю на праві спільної сумісної власності, заподіяна шкода на визначену суму, тому вимога про відшкодування шкоди, відповідно до статті 1187 ЦК України, належить подружжю, хоча позов подає до суду особа, на ім'я якої цей автомобіль зареєстрований, не лише як власником, а й як потерпілим у деліктному зобов'язанні.

Судом встановлено, що з позовом про стягнення страхового відшкодування, пені та моральної шкоди , спричиненими вищевказаною ДТП, чоловік позивача вже звертався і є таке, що набрало законної сили, рішення суду, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_5 завданої матеріальної шкоди, суд вважає безпідставними.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог цивільно-процесуального кодексу України, підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (ст. 119 ЦПК), і такими обставинами можуть бути лише юридичні факти.

Посилання позивача на те, що страхова компанія ПАТ "УСК "ГАРАНТ-АВТО" є неплатоспроможною, суд вважає безпідставним, оскільки ДТП мала місце наприкінці 2013 року, а справа про оголошення ПАТ УСК ГАРАНТ-АВТО почала розглядатись у 2016 році.

Позивач не довела факту не виплати страхового відшкодування її страховою компанією, так як жодних документів, які б могли підтвердити або спростувати її слова, остання суду не надала.

Посилання позивачана правову позицію ВСУ у справі № 6-2008 цс15, суд також вважає безпідставним, оскільки у справі, на яку посилається позивач, потерпілим особам було здійснено страхове відшкодування, проте зазначених коштів виявилось недостатньо. При цьому, виплата страхового відшкодування проводилась утриманцям та іншим особам, які мали відповідно до Закону отримувати страхове відшкодування по ДТП в результаті, якої загинула людина. Такі виплати можуть виплачуватись страховою компанією в межах ліміту за шкоду заподіяну життю і здоров'ю, на протязі тривалого терміну.

Що стосується стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до змісту позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні щодо спричиненої моральної шкоди ОСОБА_4 слідує, що завдана останній моральна шкода полягає у виникненні різного роду душевних страждань, які були викликані дискомфортом у звязку із неможливістю користуватись обєктом своєї власності за призначенням, турботами по ремонту автомобіля, а також значним стресом, викликаним хвилюванням, які ОСОБА_4 зазнала після повідомлення, що її чоловік потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Пошкодження автомобіля призвело до незручностей у повсякденному житті, в результаті його тривалої відсутності внаслідок ремонту, позивач з чоловіком були змушені докладати додаткових зусиль для організації свого життя. На оплату вартості ремонту автомобіля із сімейного бюджету ними було затрачено значну для них суму коштів, оскільки позивач та її чоловік є пенсіонерами та інвалідами 2-ї групи.

Відповідно до правових позицій Верховного суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15 (№ в ЄДРСРУ 55159571) та підтверджених Постановою Верховного суду України від 26.10.2016р. у справі № 5954цс16, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Дослідженні судом докази свідчать про те, що пошкодженням автомобіля, позивачу заподіяно моральні та душевні страждання, що призвели до втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд, враховуючи характер і тривалість страждань, пов`язаних із пошкодженням особистого майна, виходить з принципів розумності та справедливості, а також обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, та вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави , відповідно до ст. 88 ЦПК України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215, 223 ЦПК України, ст.ст. 979, 980, 1194 ЦК України, Законом України «Про страхування», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 2000 (дві тисячі) гривень завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Івасюта