Справа № 456/4454/15 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/530/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

20.10.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість в розмірі 20847,09 доларів США та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач мотивує тим, що 18.10.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № LVH2AE00000128, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 8960 доларів США на термін до 17.10.2011 р. та зобовязався погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Для забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору 26.08.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого останній зобовязався відповідати перед кредитором за всі зобовязання ОСОБА_3 в повному обсязі. В ході виконання кредитного договору відповідачі не проводили сплату кредитних ресурсів та нарахованих по кредиту відсотків згідно встановленого ліміту, а тому станом на 26.08.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 20847,09 доларів США. Про невиконання обовязків по кредиту відповідачі попереджалися позивачем листами, відповідачам було надіслано повідомлення про повернення кредитних коштів, сплати нарахованих відсотків, пені та штрафу у повному обсязі.

Рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 30 серпня 2016року позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неповно зясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Стверджує, що суд помилково дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, оскільки рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2012р. задоволено позов Банку до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставний автомобіль, відтак, зобовязання боржника є виконаними. Тому рішення суду першої інстанції є незаконним і апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та не вбачає підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 60 ЦПК України визначено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі кредитного договору ОСОБА_3 надано кошти в сумі розмірі 8960 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Ці обставини підтверджені розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви. В свою чергу, власні зобовязання за договором ОСОБА_3 не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 20847,09 доларів США, що еквівалентно 471561,18 грн. Для забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору 26.08.2015 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого останній зобовязався перед кредитором відповідати за всі зобовязання ОСОБА_3 в повному обсязі. У звязку з тим, що відповідачі зобов»язань за кредитним договором не виконали, заборгованість підлягає стягненню з відповідачів як солідарних боржників.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору № LVH2AE00000128 від 18.10.2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 8960,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором.

Факт отримання ОСОБА_3 кредиту підтверджується матеріалами справи.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18.10.2006р. між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна № LVH2AE00000128 згідно якого виконання зобовязань позичальника за вказаним кредитним договором забезпечуються заставою автомобіля OPEL, модель: OMEGA 2.0, рік випуску: 1998, тип ТЗ: легковий-седан В, № кузова/шасі: W0L0VBM69W1109377, реєстраційний номер: ВС8571AP. Вказаний автомобіль реалізовано 24 липня 2013р. за ціною 28500грн., що було еквівалентно 3565,62дол. США. Наведене підтверджується договором купівлі-продажу від 24.07.2013р. та актом приймання-передачі автомобіля, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Реалізація заставного автомобіля здійснювалась ПАТ КБ ПРИВАТБАНК після передачі заставного майна Банку самим позичальником, а не через органи державної виконавчої служби на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2012р про звернення стягнення на предмет застави.

Отримані від реалізації заставного автомобіля кошти зараховано на погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, який знаходиться в матеріалах справи. Згідно з цим розрахунком кошти зараховано 07.08.20013р. в сумі 1782,81дол.США на погашення основної суми заборгованості по кредиту (зменшення простроченої заборгованості у 4 вертикальній колонці розрахунку заборгованості сальдо прострочене в порівнянні із сумою на строку вище). Кошти у сумі 14250грн., що було еквівалентно 1782,81дол.США, зараховані Банком за збереження заставного автомобіля на площадці банку за період з 02.04.2012р. по 07.08.2013р. Дана обставина підтверджується випискою по рахунку та меморіальними ордерами, копії яких знаходиться в матеріалах справи.

Пунктом 3.3. Кредитного договору передбачено, що кошти отримані від Позичальника для погашення заборгованості по Кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього Договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі- простроченої комісії по Кредиту, далі- простроченої винагороди, далі- прострочених відсотків, далі- простроченої заборгованості за кредитом, частини суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана Позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за Кредитом (якщо інше не передбачено п.6.8), далі- комісії, далі- винагороди, далі- відсотків, далі- кредиту. Остаточне погашення заборгованості за Кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п.1.1. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії , відсотків, або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими.

Зазначений вище пункт Кредитного договору кореспондує із ст. 534 ЦК України відповідно до якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

у першу чергу відшкодовуються витрати кредитра, пов'язані з одержанням виконання;

у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Оскільки, коштів у розмірі 3565,62дол.США, які надійшли на позичковий рахунок ОСОБА_3 після реалізації заставного майна, було недостатньо для погашення кредиту в повному обсязі, ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка після продажу предмета застави станом на 26.08.2015р. становила 20847,09 доларів США, що еквівалентно 471561,18 грн., а саме: 4275,66 доларів США сума заборгованості за кредитом; 4365,83 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 137,94 доларів США сума заборгованості по комісії за користування кредитом; 12067,66 доларів США - сума пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.4 ст.591 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про заставу» якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Враховуючи системний аналіз ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та умови кредитного договору, колегія суду приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі № 6-157ск16.

Доказів погашення заборгованості по кредиту відповідачами ні в суд першої інстанції, ні апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 про те, що з прийняттям Стрийським міськрайонним судом Львівської області рішення від 20.02.2012р. припинились договірні відносини між сторонами спростовується чинним законодавством, умовам договору та правовою позицією Верховного Суду України у № 6-157ск16.

Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання за договором LVH2AE00000128 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 18.10.2006р.

Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

При застосуванні ч .4 ст. 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Отже, виходячи з положень ч.4 ст.559 ЦК України вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки.

У пункті 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Термін повернення кредиту встановлений до 17.10.2011 року включно (п.1 договору поруки).

Вимога до поручителя предявлена 25.09.2015р., що підтверджується реєстром про відправку рекомендованих листів та вимогою від 22.09.2015р. № 30.1.0.0./2-61018LVH2L200, копії яких знаходиться в матеріалах справи, позов до суду подано 20.10.2015 р.

В судовому засіданні позичальник ОСОБА_3, та представник поручителя ОСОБА_2 пояснили, що остання оплата боргу мала місце в 2008 році, відтак, з врахуванням щомісячного виходу платежів на прострочку Банком пропущено 5 річний строк на предявлення вимоги до поручителя.

Даним покликанням колегія суддів надала критичну оцінку, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що після 2008 року, а саме 21.12.2010 року мала місце оплата боргу в сумі 4948,58 доларів США, котра зменшила суму боргу по тілу кредиту до 4025,44 доларів США за первинного боргу в розмірі 5055,84 доларів США, оплачено відсотків в сумі 2285,61 доларів США, пені 1344,15 доларів США та 288,42 доларів США комісії.

З огляду на вказані норми права, а також умови договору поруки, слід дійти висновку, що порука є такою, що на день предявлення позову не припинила свою дію, а відтак, у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2, як поручителя.

Оскільки, одержана від продажу предмета застави, сума не покривала вимоги Банку за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідачів в користь банку підлягає стягненню залишок заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_4