АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/481/17 Суддя доповідач - Кіпенко І.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Кокоші В.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря - Брулевича В.В .

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада про визнання недійсним розпорядження Центру (відділу) приватизації, свідоцтва про право власності на житло та договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

20.10.2015р. ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, просила визнати недійсними відповідне розпорядження органу приватизації, видане на ім'я ОСОБА_3, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу від 06.09.2013 року, за яким останній продав спірну квартиру ОСОБА_4

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що проживала зі своєю родиною в квартирі АДРЕСА_1, яка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.09.2002 року, належала її діду ОСОБА_3

Приватизація даної квартири відбулась з порушенням прав ОСОБА_2, так як остання не була включена до приватизаційних документів через відповідну заяву її матері - ОСОБА_5, яка помилково, вважаючи що вона і діти вже використали право на приватизацію, оскільки приймали участь в приватизації квартири АДРЕСА_2, відмовилась від приватизації спірної квартири на користь дідуся.

В судовому засіданні першої інстанції позивачка позов підтримала, відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечував.

Представник Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради просив розглянути справу за його відсутності, надав суду заперечення про відсутність підстав для задоволення позову, так як приватизація ОСОБА_3 спірної квартири відбулась правомірно.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував, зазначивши, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу, за яким він придбав спірну квартиру, відсутні. Крім того, просив суд застосувати позовну давність.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вважає рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вважає що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, - безпідставні.

В судовому засіданні першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідно до матеріалів приватизаційної справи квартири АДРЕСА_1 вбачається, що на момент приватизації в квартирі були зареєстровані та проживали ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_2, які, згідно ч.4 Закону, мали право на приватизацію вказаної квартири.

Право прийняти участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 мала й ОСОБА_2, яка використала це право не в повному обсязі під час попередньої приватизації, та має право на приватизацію 9,6 кв.м. житлового фонду. Проте матір останньої, - ОСОБА_5, діючи від імені неповнолітнього на той час позивача, своєю заявою не заперечувала проти приватизації квартири своїм батьком - ОСОБА_3

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, за неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Керуючись вищезазначеним положенням, ОСОБА_5 06.08.2002 року правомірно, в межах наданих їй повноважень подала заяву від свого мені, та від імені неповнолітньої ОСОБА_2, зі згодою на приватизацію квартири своїм батьком - ОСОБА_3

Висновки суду в мотивувальній частині рішення, що на час звернення до суду з даним позовом сплила позовна давність, та відповідно ч.4 ст.267 ЦК України, є підставою для відмови в позові, - безпідставні.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові у разі якщо буде встановлено порушення права особи яка звернулась до суду за захистом порушеного права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з встановлених в справі обставин, що право позивача на приватизацію не було порушеним, так як останній не було відмовлено у приватизації. Це право зберігається за нею до тепер і може бути реалізовано в майбутньому в передбачених законом межах. Органом приватизації під час здійснення процедур, передбачених Законом та Положенням, було дотримано всіх вимог вказаних правових актів, отримано згоду всіх повнолітніх членів сім'ї.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції як таким, що постановлене з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.213, 214 ЦПК України.

Суд обґрунтовано, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, дійшов до висновку про відсутність порушення прав позивача ОСОБА_2

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам, та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2016 року -залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.С. Кіпенко

Судді В.В. Кокоша

Н.М. Шаповал