Ухвала

іменем україни

27 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Писана Т.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які діють через представника ОСОБА_12, та ОСОБА_13, яка діє через представника ОСОБА_14, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13 до приватного підприємства «Чаплинське-1», третя особа - реєстраційна служба Бериславського районного управління юстиції, про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації договорів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року позивачі звернулись до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що вони є власниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Каланчацького району Херсонської області. У серпні 2015 року їм стало відомо, що Реєстраційною службою Бериславського районного управління юстиції Херсонської області була здійснена державна реєстрація договорів оренди землі, які були укладенні між ними (позивачами) та ПП «Чаплинське-1». Вказуючи на те, що договори оренди земельних ділянок були укладені та зареєстровані з порушенням норм цивільного законодавства, позивачі просили суд на підставі ст. 215 ЦК України визнати їх недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 09 червня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсними договори оренди землі укладені між ПП «Чаплинське-1» та позивачами. Скасовано рішення Реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції про державну реєстрацію договорів оренди землі. Зобов'язано ПП «Чаплинське-1» повернути земельні ділянки позивачам. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представники позивачів, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у 2015 році була здійснена державна реєстрація договорів оренди землі між позивачами та відповідачем незважаючи на те, що у період з травня 2014 року по січень 2015 року позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_11 зверталися до державних органів з проханням не реєструвати будь-які договори оренди земельних ділянок, які перебувають у їх власності, крім того, 09 квітня 2015 року реєстраційною службою було зареєстровано договір оренди землі між ПП «Чаплинське-1» та ОСОБА_17 (правонаступником якої є ОСОБА_13), яка на момент реєстрації договору була покійною, таким чином державна реєстрація договорів була проведена всупереч волі позивачів.

Апеляційний суд обґрунтовано не погодився з указаним висновком місцевого суду та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У частині 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації. Вчиненням правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним з підстав, передбачених ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13.

Встановивши, що сторони при укладенні оспрюваних договорів погодили усі істотні умови цих договорів, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що незгода позивачів з державною реєстрацією вказаних договорів не є підставою для задоволення позову та визнання договорів оренди землі недійсними з наведених підстав.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного рішення апеляційного суду не вбачається порушення судом норм процесуального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які діють через представника ОСОБА_12, та ОСОБА_13, яка діє через представника ОСОБА_14, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13 до приватного підприємства «Чаплинське-1», третя особа - реєстраційна служба Бериславського районного управління юстиції, про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації договорів.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.О.Писана