пр.№2/756/1065/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шевчука А.В.,

при секретарях: Бабчук А.І., Мушкетик І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай Анна Іванівна, про розірвання договорів довічного утримання, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай А.І., про розірвання договорів довічного утримання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.10.2013 року між ним та відповідачем у справі було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрований в реєстрі за №709.

Згідно з умовами зазначеного договору ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 ? частину належної йому квартири АДРЕСА_1, а остання в свою чергу зобов'язалась довічно утримувати ОСОБА_1 Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500,00 грн. щомісячно. Крім того, ОСОБА_2 зобов'язалась щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг. Також набувач зобов'язалась здійснити поховання відчужувача після його смерті, або компенсувати вартість ритуальних послуг особі або особам, яка чи які здійснили поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувачем самостійно через поважні причини.

Окрім цього, позивач вказував, що 17.10.2013 року дружина позивача ОСОБА_4 також уклала із ОСОБА_2 аналогічний за змістом договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрований в реєстрі за №711.

Позивач стверджував, що з моменту укладення договорів відповідач належним чином не виконувала зобов'язання, взяті на себе за договорами довічного утримання від 17.10.2013 року. Так, як стверджує ОСОБА_1, в порушення вимог ст.571 ЦК України та п.5 договорів довічного утримання сума матеріального забезпечення жодного разу не була проіндексована, відповідач постійно затримувала виплати грошового утримання, жодного разу не поцікавилась станом здоров'я позивача та його дружини, їх справами та можливими додатковими потребами, не приймала участі у їх догляді.

З цих підстав ОСОБА_1 просив суд розірвати договір довічного утримання від 17.10.2013 року, укладений між ним та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрований в реєстрі за №709. Крім того, не дивлячись на смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 позивач просив розірвати договір довічного утримання від 17.10.2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрований в реєстрі за №711; зняти заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, накладені 17.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстровані в реєстрі за №710 та №712; визнати за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4616,00 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, мотивуючи це тим, що відповідно до ч.2 ст.755 ЦК України договір довічного утримання, укладений між відповідачем та ОСОБА_4, з моменту смерті дружини позивача є припиненим, а тому вимоги про його розірвання є безпідставними. Крім того, представник відповідача у своїх запереченнях зазначила, що весь період з моменту укладення між позивачем та ОСОБА_2 договору довічного утримання ОСОБА_1 приймав виконання відповідачем своїх обов'язків за договором, жодних претензій зі сторони позивача щодо виконання умов договору не надходило. Також на прохання позивача у зв'язку зі смертю його дружини та його бажанням зарезервувати подвійне місце поховання відповідач додатково до коштів на поховання ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 7000,00 грн. в рахунок майбутніх щомісячних платежів за період з липня 2016 року по серпень 2017 року. Представник відповідача вказала також, що ОСОБА_2, отримавши даний позов, сплатила позивачу вказану ним суму індексації щомісячного грошового утримання, хоча проведення індексації таких виплат чинним законодавством не передбачено.

Також, представник відповідача наголошувала на домовленості сторін згідно договору довічного утримання про те, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500,00 грн. щомісячно. Отже, догляд укладеним договором не передбачений та не є обов'язком відповідача. Окрім цього, на думку відповідача, не заслуговує на увагу твердження ОСОБА_1 про заборгованість ОСОБА_2 по оплаті комунальних послуг та несплату останньою комунальних платежів, так як воно спростовується копіями квитанцій на сплату комунальних послуг та роздруківками скріншотів з електронного особистого кабінету відповідача по особовому рахунку, згідно яких заборгованість по оплаті комунальних послуг відсутня.

Також, представник відповідача звернула увагу суду на той факт, що 30.12.2016 року на усне звернення позивача до відповідача про доплату за комунальні послуги 857,00 грн. ОСОБА_2 було перераховано такі кошти. Крім того, 10.01.2017 року замість 500,00 грн. відповідач почала сплачувати 1700,00 грн., а також 400,00 грн. в якості проіндексованої суми, що підтверджується відповідними квитанціями.

Із зазначених підстав відповідач та її представник просили суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ст.744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Ч.1 ст.745 ЦК України встановлено вимоги до форми договору довічного утримання. Так, зазначений договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2013 року між ОСОБА_1 (відчужувачем) та ОСОБА_2 (набувач) було укладеного договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрований в реєстрі за №709 (а.с.7-9).

Відповідно до ч.1 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Згідно з умовами зазначеного договору відчужувач передав у власність набувачеві ? частину квартири АДРЕСА_1, а остання в свою чергу зобов'язалась довічно утримувати ОСОБА_1, тобто забезпечувати його грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя, надавати йому щомісячне грошове забезпечення у розмірі 500,00 грн. (п.п.1,7 договору). Крім того, ОСОБА_2 зобов'язалась щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг. Також набувач зобов'язалась здійснити поховання відчужувача після його смерті, або компенсувати вартість ритуальних послуг особі або особам, яка чи які здійснили поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувачем самостійно через поважні причини.

Також, 17.10.2013 року дружиною позивача - ОСОБА_4 та відповідачем у справі було укладено аналогічний за змістом договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрований в реєстрі за №711 (а.с.10-12).

Згідно з умовами зазначеного договору дружина позивача ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_1, а остання в свою чергу зобов'язалась довічно утримувати ОСОБА_4, тобто забезпечувати її грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя (п.п.1,7 договору). Розмір матеріального забезпечення за цим договором становить 500,00 грн. щомісячно. Крім того, ОСОБА_2 зобов'язалась щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг. Також набувач зобов'язалась здійснити поховання відчужувача після його смерті, або компенсувати вартість ритуальних послуг особі або особам, яка чи які здійснили поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувачем самостійно через поважні причини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 30.06.2016 року (а.с.13).

Згідно договору-замовлення №8.10307П на організацію та проведення поховання від 30.06.2016 року ОСОБА_2 були оплачені послуги Ритуальної служби СКП "Спецкомбінат ПКПО" з організації та поховання ОСОБА_4 на загальну суму 508,00 грн. (а.с.42-43).

Організація відповідачем поховання дружини позивача підтверджується також товарним чеком №18/06 від 30.06.2016 року про оплату ОСОБА_2 вартості труни, ритуального вінка, хреста, таблички, надпису на стрічці, перевезення труни, реєстрації документів на місце поховання на загальну суму 13000,00 грн. (а.с.44).

Відповідно до Необхідного мінімального переліку ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року, такий перелік складається з оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання, оформлення свідоцтва про поховання, копання могили (викопування могили ручним та механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили), монтажу та демонтажу намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу, кремації тіл померлих, поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю, зберігання урн з прахом померлих у крематорії, організації відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України, запаювання оцинкованої труни, замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Таким чином, відповідач оплатила всі необхідні послуги з організації та проведення поховання дружини позивача відповідно до Необхідного мінімального переліку ритуальних послуг, що свідчить про виконання п.7 договору довічного утримання, а також вимог ч.3 ст.749 ЦК України, згідно якої набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Окрім цього, на прохання позивача у зв'язку зі смертю його дружини та його бажанням зарезервувати подвійне місце поховання відповідач додатково до коштів на поховання ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 7000,00 грн. в рахунок майбутніх щомісячних платежів за період з липня 2016 року по серпень 2017 року (а.с.46).

За приписами ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Безумовною підставою для припинення договору довічного утримання є настання смерті відчужувача, а також з оголошенням померлим. У цій ситуації договір вважається виконаним.

ОСОБА_1 не являється ні відчужувачем, ні третьою особою за договором довічного утримання, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Таким чином, права відчужувача по договору довічного утримання, укладеному 17.10.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, належали саме ОСОБА_4 і не підлягають успадкуванню, а тому право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання мав лише відчужувач за цим договором.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 припинився договір довічного утримання, укладений між нею та відповідачем, а тому вимоги ОСОБА_1 стосовно розірвання договору довічного утримання від 17.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрованого в реєстрі за №711, так само як і вимоги стосовно зняття заборони відчуження ? частини квартири АДРЕСА_1, накладеної 17.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрованої в реєстрі за №712, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний договір довічного утримання, позивач та відповідач діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови.

За приписами ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Договір довічного утримання також може бути розірваний на вимогу відчужувача у випадку невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором, незалежно від його вини.

Відповідно до п.13 договору довічного утримання від 17.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, істотними умовами договору вважатимуться вчасна оплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі.

П.14 договору передбачено, що цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку.

Судом встановлено, що з моменту укладення договору довічного утримання від 17.10.2013 року набувач належним чином виконувала взяті на себе за договором зобов'язання щодо сплати відчужувачу щомісячного грошового забезпечення у розмірі 500,00 грн. та сплати комунальних платежів, пов'язаних з експлуатацією квартири АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується те, що остання прострочила виплату грошового утримання та комунальних послуг позивачу один раз в серпні 2014 року та один раз у 2015 році, перерахувавши грошові кошти ОСОБА_1 не 10-го, а 11-го числа місяця.

На думку суду, таке прострочення відповідачем строку перерахування грошових коштів позивачу лише на один день не позбавило останнього того, на що він розраховував при укладенні даного договору та не є істотним порушенням умов договору.

Не заслуговує на увагу твердження позивача про заборгованість ОСОБА_2 по оплаті комунальних послуг та несплату останньою комунальних платежів, так як воно спростовується копіями квитанцій на сплату комунальних послуг та роздруківками скріншотів з електронного особистого кабінету відповідача по особовому рахунку, згідно яких заборгованість по оплаті комунальних послуг відсутня.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 з моменту укладення з позивачем договору довічного утримання сумлінно виконує свої зобов'язання. Так, відчужувачу на виконання п.8 договору довічного утримання було передано у момент підписання договору 55000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою (а.с.40); відчужувач безкоштовно проживає у квартирі набувача; відчужувач щомісяця отримує грошове утримання у розмірі 500,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, які містяться в матеріалах справи; відчужувач щомісяця отримує компенсацію витрат за житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями.

Слід зазначити, що з моменту укладення між сторонами договору довічного утримання позивач приймав виконання відповідачем своїх обов'язків за договором та жодних претензій зі сторони позивача щодо виконання обов'язків ОСОБА_5 не надходило.

Крім того, п.7 договору довічного утримання встановлено, що у випадку зміни тарифів на комунальні послуги відчужувач зобов'язаний письмово повідомити про це набувача протягом 5 днів з дня отримання ним квитанцій з новими тарифами. Однак, позивач цей обов'язок не виконував, що згідно ч.2 ст.613 ЦК України є підставою для відстрочення виконання зобов'язань набувачем.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Таким чином, даний Закон не містить жодного посилання на те, що грошове забезпечення за договором довічного утримання підлягає індексації.

В п.7 договору довічного утримання зазначено, що сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України.

Проте листом Міністерства соціальної політики України (Мінсоцполітики) №59/0/67-17/163 від 10.03.2017 року роз'яснено, що проведення індексації грошового щомісячного утримання за договором довічного утримання відповідно до норм Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (зі змінами), не передбачено.

Крім того, відповідно до п.14 Порядку проведення індексації грошових доходів населення надано роз'яснення щодо застосування механізму індексації лише до визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" об'єктів індексації та згідно з якими грошове утримання, яке щомісячно має надаватися відчужувачу за договором довічного утримання, до об'єктів індексації не відноситься.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з відповідною вимогою про проведення індексації відносно щомісячної суми грошового забезпечення. Так само не було надано і доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 звертався з вимогами до відповідача щодо збільшення суми щомісячного платежу, збільшення суми оплати за житлово-комунальні послуги чи з будь-якими іншими заявами (пропозиціями, вимогами) щодо проведення виплат грошового утримання.

При цьому, як встановлено судом, отримавши позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 фактично самостійно збільшила суму, яка підлягає сплаті за договором довічного утримання з урахуванням, в тому числі, індексу інфляції, та нею було проведено виплату вказаної позивачем суми індексації щомісячного грошового утримання, при тому, що будь-яких заяв чи вимог про проведення виплат з урахуванням індексації ОСОБА_1 відповідачу не направляв.

Однією з загальних засад цивільного законодавства відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.3 ЦК України є свобода договору.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак, законодавством дозволено встановлювати у договорі довічного утримання обов'язок набувача лише щодо утримання (догляду) відчужувача.

Сторонами у договорі довічного утримання від 17.10.2013 року встановлений вичерпний перелік обов'язків набувача щодо відчужувача, до яких відносяться: одноразове грошове утримання у розмірі 55000,00 грн. (п.9 договору); щомісячне грошове утримання у розмірі 500,00 грн. (п.7 договору); оплата комунальних послуг (п.7 договору); довічне проживання відчужувача у квартирі (п.11 договору); поховання відчужувача після його смерті (п.7 договору). Крім того, сторони домовилися, що відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя.

Відповідно до п.26 договору довічного утримання сторони підтвердили, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Відчужувач та набувач не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, не страждають на психічний розлад, не вживають наркотичні засоби, токсичні речовини тощо, не стоять на обліку у психоневрологічних та наркологічних закладах тощо, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, текст цього договору прочитано і схвалено ними до його посвідчення, договір не приховує іншого правочину і спрямований на настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що договором довічного утримання, укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачено здійснення догляду позивача за відповідачем, а визначено лише довічне утримання (забезпечення грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно забезпечує себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя).

Крім того, під час розгляду справи позивач надав суду пояснення, в яких сам зазначив, що будь-якого стороннього догляду він не потребує, в тому числі зі сторони відповідача, оскільки за станом здоров'я здатен самостійно виконувати хатню роботу, доглядати за собою, готувати їжу тощо.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази мають бути належними і допустимими відповідно до вимог ст.ст.58,59 ЦПК України.

За приписами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач та його представник, не знайшли свого підтвердження в судових засіданнях, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про розірвання договорів довічного утримання слід відмовити.

Також суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 стосовно зняття заборон відчуження квартири АДРЕСА_1, накладених 17.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І. та зареєстрованих в реєстрі за №710 та №712 і визнання за позивачем права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, оскільки дані вимоги є похідними та залежать від дійсності і чинності договорів довічного утримання.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.3, 613, 627, 651, 744, 745, 749, 755 ЦК України, ст.ст.1,2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (зі змінами), Необхідного мінімального переліку ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай Анна Іванівна, про розірвання договорів довічного утримання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва.

Суддя А.В. Шевчук