Провадження № 2/263/620/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 лютого 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 92 у будинку № 270 по бульвару Шевченка у м. Маріуполі Донецької області.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 24 квітня 2006 року серія САА № 314807 вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Після придбання вказаної квартири, з її згоди, у ній зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який є її сином, однак такий з 1995 року у квартирі не проживає, тобто більше одного року, особистих речей чи майна, яке б йому належало, у квартирі не має.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позивач здійснює оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації місця проживання відповідача у вказаній квартирі, у звязку з чим вона позбавлена можливості оформити право на субсидію, просила позовні вимоги задовольнити.

Позивач у судове засідання не зявилася, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та підтримання позовних вимог у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач повторно у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, у звязку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 10, 214 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 24 квітня 2006 року серія САА № 314807 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а. с. 8).

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» від 21 грудня 2016 року, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, останній з 1995 року у вказаній квартирі не проживає (а. с. 6). Такі ж дані про реєстрацію місця проживання вказані у долученому до справи паспорті громадянина України ОСОБА_3 (а. с. 5).

Відповідно до акта, складеного ТОВ «Житло-22» 19 грудня 2016 року, ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, але з 1995 року у вказаній квартирі не проживає (а. с. 7).

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

З огляду на вказані норми матеріального права, враховуючи, що знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, а також судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останнього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню,

Керуючись ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 174, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою № 92 у будинку № 270 по бульвару Шевченка у м. Маріуполь Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.М. Музика