У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, страхового відшкодування; за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду до суду з позовом, у якому зазначав, що 05 квітня 2011 року він рухався на власному автомобілі «PEUGEOT-308», державний номерний знак НОМЕР_1, по автомобільній дорозі Київ-Ковель-Ягодин у Житомирській області. Разом з ним у автомобілі перебував пасажир ОСОБА_7 Попереду нього на невеликій швидкості, в попутному напрямку по узбіччю дороги, ширина якого становила 2,8 м, рухався автомобіль ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3, з причепом, яким керував ОСОБА_8 Переконавшись у безпечності випередження автомобіля ВАЗ, він почав здійснювати маневр випередження і приблизно о 14 год. 20 хв. на 175-му км + 700 м вказаної автомобільної дороги, у момент, коли його завершував, водій автомобіля «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_5, що рухався у зустрічному напрямку, несподівано пригальмував і даний транспортний засіб почало заносити на його смугу руху. Зазначав, що, оцінивши ситуацію, він вивернув кермо автомобіля вправо, однак, незважаючи на це, відбулося зіткнення автомобілів «Opel Vectra» та «PEUGEOT-308» на його смузі, після чого автомобіль «Opel Vectra», остаточно втративши стійкість руху, виїхав за межі дороги і перевернувся.

У подальшому, під час огляду місця події, який проводили працівники міліції та представник Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), було складено схему місця дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), здійснено його фотографування та огляд автомобілів, що потрапили у ДТП. Вважав, що ДТП сталася з вини ОСОБА_5, оскільки останній порушив Правила дорожнього руху України, був неуважний під час керування автомобілем, рухався на великій швидкості, ближче до середини дороги, а не до правого краю. Вказував, що вина водія автомобіля «Opel Vectra» підтверджується висновком спеціаліста автотехніка від 05 червня 2011 року № 518, а також постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 19 липня 2011 року, що набрала законної сили, якою закрито провадження у справі № 3-324/11 за відсутністю в його (позивача) діях складу адміністративного правопорушення. Проте ПАТ «НАСК «Оранта» йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Зазначену відмову та дії ОСОБА_5 він вважає такими, що порушують чинне законодавство та його права, як потерпілого від ДТП.

Просив: визнати вищевказану ДТП страховим випадком; стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на свою користь 50 тис. грн страхового відшкодування; стягнути солідарно зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на свою користь 96 373 грн 69 коп. на відшкодування майнової шкоди; стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У березні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, ПАТ «НАСК «Оранта», в якому просили стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_6 48 490 грн на відшкодування майнової шкоди, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 510 грн франшизи; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 7 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вимоги мотивували тим, що 05 квітня 2011 року ОСОБА_5 керував автомобілем «Opel-Vectra» на підставі довіреності від 08 березня 2011 року, який належить ОСОБА_6 Близько 14 год. 20 хв. цього ж дня відбулася ДТП за участі автомобіля «PEUGEOT-308», яким керував ОСОБА_4 У результаті вказаного ДТП йому були заподіяні легкі тілесні ушкодження та матеріальні збитки. ОСОБА_5 зазначав, що Лугинським районним відділом Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області винесено постанову від 25 травня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за ст. 286 КК України відносно ОСОБА_4, оскільки його дії слід кваліфікувати за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Крім того, на його думку, виходячи зі змісту вказаної постанови, порушення ОСОБА_4 вимог п. п. 2.3.б, 11.2, 12.3, 14.2в Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку з виникненням ДТП, а висновок спеціаліста автотехніка від 05 червня 2011 року вважав необ'єктивним. За результатами перевірки за фактом ДТП в діях ОСОБА_5 не було виявлено ознак правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_4 48 490 грн страхового відшкодування. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_6 48 490 грн страхового відшкодування. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 19 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове рішення про суті позовних вимог.

Судові рішення в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 1 ст. 355 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто від ступеня вини кожного).

У п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 19 липня 2011 року, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, відносно ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю складу вказаного правопорушення. Відтак, як правильно зазначили суди, відсутня вина останнього у ДТП, яка мала місце 05 квітня 2011 року.

Також матеріали справи не містять документів про те, що дії ОСОБА_5 під час ДТП були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є його вина у зазначеному ДТП; відсутні постанови про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, як і протокол органів ДАІ про адміністративне правопорушення ОСОБА_5

Статтею 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) визначено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 32.1 ст. 32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що оскільки не встановлено вини ОСОБА_4 чи ОСОБА_5 у ДТП, яка сталася 05 квітня 2011 року, внаслідок чого наступає цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, відтак у задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи в оскаржуваній частині дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Демяносов М.В., Ступак О.В.