Справа № 201/5023/16-ц
Провадження № 2/201/187/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання повернути грошові кошти депозитних вкладів,

ВСТАНОВИВ :

07.04.2016р. представник ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання повернути грошові кошти депозитних вкладів (а.с. № 3- 5).

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача ОСОБА_2 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 08.02.2016р. - а.с. № 88-90) посилався на те, що між позивачем та відповідачем 28.05.2013р. та 24.12.2013р. було укладено два депозитних договори, згідно яких позивач передав банку грошові кошти на загальну суму 54 000дол.США. Банк зі свого боку кошти прийняв, проте після закінчення строку дії договору кошти позивачу не повертає, на його письмові вимоги не реагує. Представник позивача просив зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 24 000дол.США депозитного вкладу, що розміщений на рахунку № 9450 за договором № SAMDN8260 від 28.05.2013р. та грошові кошти в розмірі 30 000дол. США депозитного вкладу, що розміщений на рахунку № 9297 від 24.12.2013р.

В наданій суду 23.01.2017р. заяві, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с. № 87).

Представник відповідача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. - а.с. № 92) в наданій суду заяві вважала необґрунтованими вимоги представника позивача, з підстав, що зазначені нею у письмових запереченнях, які були надані суду 28.09.2016р. (а.с. № 38-42). Просила в задоволені позову відмовити в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності (а.с. № 91).

За таких обставин на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, яка вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03.12.2003р. № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується в тому числі й договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003р. № 492 та зареєстрованої в МЮУ 17.12.2003р. за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ від 14.08.2003р. № 337, зареєстрованої в МЮУ 05.09.2003р. за № 768/8089.

В п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 зазначено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З вищевикладеного можна зробити висновок, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказане вище також підтверджується Правовою позицією, викладеною Верховним Судом України від 29.10.2014р. у справі № 6-118цс14, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується ксерокопією паспорту позивача (а.с. № 15).

В обґрунтування вимог позивача, його представник в позовній заяві зазначив, що 28.05.2013р. між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDN8260, відповідно до умов якого, позивач передав банку грошові кошти в розмірі 24 000дол.США на строк до 28.11.2013р. з виплатою процентів з розрахунку 8,5% річних (а.с. № 3).

На підтвердження укладення договору банківського вкладу, представником позивача надано було копію договору від 28.05.2013р. (а.с.№ 14). Оригінали договору, квитанції про внесення грошових коштів на рахунок банку, ощадної книжки або іншого документу, що підтверджує факт внесення коштів, представником позивача суду для огляду не надано.

Крім того, в позовній заяві представник позивача також посилається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем було укладено 24.12.2013р. ще один депозитний договір «Депозит плюс» за номером рахунку № 9297, за умовами якого, позивач розмістив у банку грошові кошти в сумі 30 000дол.США (а.с. № 4). Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин представником позивача суду не надано ані до позовної заяви, а ні під час розгляду справи судом.

В обґрунтування наявності у позивача депозитних рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк», представником позивача було надано копію довідки № 19151159 від 21.05.2014р., видану начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ (а.с. № 13).

В розумінні ст. 58 ЦПК України, дана довідка не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не містить «живого» підпису уповноваженої особи банку та печатки банку, номеру вихідної кореспонденції та повних номерів рахунків позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, на момент видачі даної довідки, згідно нормативних актів Центрального банку Російської Федерації з 21.04.2014р. діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» була припинена.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Під час розгляду справи, суд вважає, що суттєве значення для вирішення справи має надання позивачем саме оригіналів документів, з наступних підстав.

Загальновідомим фактом є те (і це не підлягає доказуванню у розумінні ч. 2 ст. 61 ЦПК України), що на окупованій території АРК орган країни - окупанта АНО ФЗВ, за рахунок майна відповідача, здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк», договори з якими були укладені з філією Кримське ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому виплати здійснюються на підставі оригіналів документів, у тому числі договору депозитного вкладу та платіжного документу про внесення за ним коштів. На електронну пошту ПАТ КБ «ПриватБанк» надходять і рішення судів тимчасово окупованої території АРК про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових сум за позовами вкладників, ухвали (постанови) про арешт майна банку.

На підтвердження даних обставин, представником відповідача надано ряд документів (а.с. № 43-62).

З урахуванням цього, відсутність оригіналів документів у вкладників з високою долею ймовірності може свідчити про звернення останнього за виплатами до АНО ФЗВ (за рахунок майна банку).

Доказів зворотного позивачем та його представником суду не надано.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача про зобовязання вчинити певні дії за договорами банківських вкладів, приймаючи до уваги, що стороною позивача не було надано суду оригіналів документів на підтвердження обґрунтування позовних вимог, як і не було надано належних доказів на підтвердження наявності грошових коштів на відповідному банківському рахунку, відкритому на ім'я позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк», суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог.

Заперечення представника відповідача що ПАТ КБ «ПриватБанк» судом прийнято до уваги та враховані під час винесення даного рішення.

Обговорюючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено повністю, то судові витрати по сплаті судового збору понесені ним при подачі позову (а.с. № 2) відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, п. 8 глави 2 розділу Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затверджена постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. № 174, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003р. № 516, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання повернути грошові кошти депозитних вкладів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко