Справа № 755/3918/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6153/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 на ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третіх осіб: ОСОБА_8, яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_9, Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, вселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження по справі відмовлено.

Також, Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просила ухвали скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що суд відмовив у задоволенні клопотання та закрив провадження по справі в частині вимог про вселення при цьому не вирішив питання стосовно інших позовних вимог та безпідставно не зупинив провадження по справі стосовно цих вимог.

Апелянт зауважує на тому, що у даній справі предметом є, зокрема, здійснення права власності на квартиру, що знаходиться у спільній власності, а тому дані правовідносини передбачають правонаступництво в порядку спадкування та суд безпідставно не зупинив провадження по справі до вступу у справу правонаступника померлого ОСОБА_6, в порушення п.1 ч.1 ст.201 ЦПК України.

Представники позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третіх осіб: ОСОБА_8, яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_9, Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, вселення та зняття з реєстрації.

03 березня 2017 року до суду першої інстанції надійшло клопотання позивача про зупинення провадження по справі, в порядку п.1 ч.1 ст.201 ЦПК України, у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_6 та долучено відповідні докази (том 2, а.с.186-189).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження по справі було відмовлено та ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

В обґрунтування своїх ухвал суд першої інстанції посилався на п.6 ст. 205 ЦПК України та вказував про те, що спірні правовідносини щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення не допускають правонаступництва.

В ході розгляду справи, колегією суддів було встановлено, що апеляційне провадження, в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження по справі, було відкрито помилково, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено виключний перелік ухвал на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Ухвали про відмову у задоволенні клопотання про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі до вказаного переліку законодавцем не включені, а тому вони не можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 293 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Як вбачається з апеляційної скарги, вона подана, зокрема, на ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі, яка не підлягає скарженню окремо від рішення суду, на що не було звернуто уваги судом першої інстанції, який повинен був повернути апеляційну скаргу заявнику, на підставі ч.2 ст. 293 ЦПК України.

Під час вирішення питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою, апеляційним судом також не було звернуто увагу на вказану обставину та помилково відкрито провадження, а тому його слід закрити у вказаній частині, як помилково відкрите.

Що стосується ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, то колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції,

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції постановив ухвалу, якою завершується провадження по справі в частині, не забезпечивши повного і всебічно з'ясованих обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як вбачається з пред'явленого позову, в тій частині в якій провадження було закрито, позивач просила вселити її рішенням суду в квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача та померлого відповідача

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи викладене, правовідносини, відносно яких було зупинено провадження по справі, допускають правонаступництво.

Згідно ч.1 ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Як вбачається з викладених норм права, обов'язок суду зупинити провадження по справі, а також процесуальне правонаступництво застосовується, зокрема, у разі смерті сторони по справі.

Статтею 30 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції припустився помилкового висновку про те, що правовідносини щодо яких було закрито провадження по справі не допускають правонаступництва.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції, закривши помилково провадження по справі в частині вимог до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, взагалі не ухвалив жодного судового рішення щодо іншої частини вимог до нього.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився неправильного застосування норм процесуального права та неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання та передчасного часткового закриття провадження по справі.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року про закриття провадження по справі, в частині вимог до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року про закриття провадження по справі, в частині вимог до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційне провадження, в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі, закрити, як помилково відкрите.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді