Провадження № 2/522/2840/17
Cправа № 522/1553/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк «Промінвестбанк» в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, за участю третіх осіб ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, та додатків до них, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.02.2016 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк «Промінвестбанк» в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, за участю третіх осіб ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 14.03.2016 року, просив:

- визнати недійсним Договір №05-03-16/118 від 10.04.2008 року про внесення змін до Кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестиційним банком в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк» (скорочена назва - ПАТ «Промінвестбанк») в особі Відділення ПАТ «Промінвестбанку» в м. Одесі;

- визнати недійсним додаток до нього Договір №05-03-16/119 від 10.04.2008 року про внесення змін в Іпотечний Договір №05-03-16/226 від 31.05.2007 року, укладений між Іпотекодавцем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестиційним банком в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк» (скорочена назва - ПАТ «Промінвестбанк») в особі Відділення ПАТ «Промінвестбанку» в м. Одесі.

Ухвалою суду від 05.07.2016 року справу за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору №05-03-16/118 від 10.04.2008 року про внесення змін до Кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестиційним банком в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк» (скорочена назва - ПАТ «Промінвестбанк») в особі Відділення ПАТ «Промінвестбанку» в м. Одесі було залишено без розгляду.

У ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги. В останній редакції позовних вимог від 01.12.2016 року позивач просив суд:

- визнати недійсним абзац перший п.1.2 Договору №05-03-16/119 про внесення змін в Іпотечний Договір №05-03-16/226, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4 31.05.2007 року, за реєстром №972, від 10.04.2008 року, укладеного між між Іпотекодавцем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестиційним банком в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк» (скорочена назва - ПАТ «Промінвестбанк») в особі Відділення ПАТ «Промінвестбанку» в м. Одесі, а саме визнати недійсним абзац «1.2. Предметом іпотеки є: - садовий будинок під №1, що знаходиться в м. Одесі у садовому товаристві «Тополя» по вул.. Зої Космодемянської, ділянка №2, загальною площею 302,1 кв.м.»;

- визнати недійсним Договір №05-03-16/119 від 10.04.2008 року про внесення змін до Іпотечного Договору №05-03-16/226, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4 31.05.2007 року, за реєстром №972, укладений між Іпотекодавцем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестиційним банком в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк» (скорочена назва - ПАТ «Промінвестбанк») в особі Відділення ПАТ «Промінвестбанку» в м. Одесі.

- у звязку з визнанням недійсним вищевказаного Договору №05-03-16/119 від 10.04.2008 року про внесення змін до Іпотечного Договору №05-03-16/226 скасувати записи про обєкти обтяження іпотекою по Договорам іпотеки №05-03-16/226 від 31.05.2007 року за реєстровим №972 та Договором №05-03-16/119 від 10.04.2008 року по внесення змін до Іпотечного Договору №05-03-16/226 від 31.05.2007 року, за реєстровим №525, з відомостями: обєкти належать ОСОБА_3, а саме: скасувати запис про садовий будинок у Садовому товаристві «Тополя», ділянка №2, загальною площею 302, 1 кв.м., що знаходиться в м. Одесі по вул.. Зої Космодемянської, буд.1; скасувати запис про земельну ділянку у Садовому товаристві «Тополя», ділянка №2, що знаходиться в м. Одесі по вул.. Зої Космодемянської, буд.1, кадастровий номер :50:003:0019, землі сільськогосподарського призначення, для ведення індивідуального садівництва.

У судове засідання зявився ОСОБА_1, просив позов задовольнити. Також пояснив, що він не надав згоду на передання садового будинку у СТ «Тополя», ділянка №2, загальною площею 302,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Зої Космодемянської, а надавав лише згоду на передання земельної ділянки в іпотеку.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, хоча були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, проте 04.04.2016 року приватний нотаріус ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила відмовити у задоволені позову, у минулому судовому засіданні надала свої пояснення щодо правомірності засвідчення іпотечного договору та змін до нього, за якими позивач також надав свою згоду на вчинення цих правочинів в забезпечення кредитного договору.

Судом встановлено,що 31 травня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем був укладений Кредитний договір №05-03-16/225, відповідно якому Банк зобовязався надати Позичальнику кредит в іноземної валюті у сумі 332 200,00 ЄВРО (п.2.1. договору), повернення якого забезпечено іпотекою садового будинку (п.4.1.договору) та порукою фірми «Екотехніка»(у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) (п.4.3. договору). За умовами договору позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 12 % за користування, у строки та на умовах передбачених Кредитним договором, кінцевий термін повернення 11.05.2022 року.

Згідно іпотечного договору №05-03-16/226 від 31.05.2007 року укладеного між ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестаційним банком та ОСОБА_3, яка є майновим поручителем ОСОБА_1, було передано в іпотеку садовий будинок №1, що знаходиться у м. Одесі у СТ «Тополя» по вул. Зої Космодемянської, ділянка №2 в м. Одесі, загальною площею 302, 1 кв.м., який належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 28.03.2003 року.

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 31.05.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4, ОСОБА_1 надав згоду на передачу в іпотеку дружиною ОСОБА_3 садового будинку №1 в СТ «Тополя», що знаходиться в м. Одесі по вул.. Зої Космодемянської ділянка №2, у забезпечення зобовязань кредитного договору №05-03-16/225 (а.с.46).

10.04.2008 року між ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестаційним банком та ОСОБА_1М укладено договір №05-03-18/118 про внесення змін до кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року, за яким було внесено зміни до п.п.1.7, 2.1., 2.2., 2.4 та 4.1 до Кредитного договору.

Зокрема, викладено в наступній редакції: п.1.7 «Іпотека вид забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором, що полягає в оформлені у встановленому законом порядку в іпотеку земельної ділянки та садового будинку»; «п.2.1 банк надає позичальнику кредит у розмірі 2 491 242 грн. на умовах, передбачених цим договором»; «п.2.2 «за користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 16% річних»; «п.4.1 «виконання зобовязання позичальника за цим договором забезпечується іпотекою, предметом якої є земельна ділянка площею 0,0495 га, на якій розташований садовий будинок, загальною площею 302,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул.. Зої Космодемянської 1, діл. №2».

Для забезпечення нових зобовязань про повернення кредитних коштів в національної валюті у сумі 2 491 242,00 грн. зі збільшеною процентною ставкою між відповідачем та ОСОБА_3, яка є майновим поручителем ОСОБА_1, був укладений договір №05-03-16/119 про внесення змін до іпотечного договору №05-03-16/226, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4 31.05.2007 року, за реєстровим №972 (а.с.47-48).

Згідно п1.2 вказаного договору №05-03-16/119 про внесення змін до іпотечного договору №05-03-16/226, предметом іпотеки стали : садовий будинок у м. Одесі у Садовому товаристві «Тополя», вул. Космодемянської Зої, ділянка №2, загальною площею 302,1 кв.м. та земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок, площею 0,0495 га, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул.. Зої Космодемянської 1, діл. №2, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва.

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 10.04.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4, ОСОБА_1 надав згоду на передачу в іпотеку дружиною ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0495 га, що розташована за адресою м. Одеса, вул.. Зої Космодемянської 1, діл. №2 в забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором №05-03-16/118 від 10.04.2008 року про внесення змін до кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 комерційним промислово-інвестаційним банком, згідно з якими ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 2491242 на строк до 11.05.2022 року з умовами якого ознайомлений та згодний (а.с.49).

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач стверджував, що договір № 05-03-16/119 про внесення змін до Іпотечного Договору №05-03-16/226, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом ОМНО 31 травня 2007 року, за реєстром №972, укладено з порушенням прав подружжя, а саме без згоди позивача на право здійснення правочину відносно спільного майна, без дотримання вимог ст.60, ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України та ч.1 ст. 358, ст. 578 ЦК України, відповідно приписам якої майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників, а у відповідності приписів ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про іпотеку» спільне майно може бути передано в іпотеку тільки за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

Стверджував, що згоди на передачу 10 квітня 2008 року спільного майна - садового будинку в іпотеку не було, нотаріально оформленої згоди на передачу в іпотеку спільного майна - садового будинку для забезпечення зобовязань за Договором №05-03-16/118 про внесення змін до Кредитного договору №05-03- 16/225 від 31 травня 2007 року не давав.

Також посилаючись на ст.18 закону України «Про захист прав споживачів», вказав, що зміст п.1.2 Договору іпотеки №05-03-16/119 від 10.04.2008 року в порівнянні зі змістом п.4.1 Кредитного договору №05-03-16/118 на позивача та іпотекодавця покладені збільшені зобовязання, дані умови договору є несправедливими і є підстави для визнання їх недійсними та недійсним оскаржуваного договору в цілому.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, визнання правочину недійсним; Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво-чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. У відповідності до ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Відповідно до ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 5 ст. 3 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Статтею 578 ЦК встановлено: майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частиною другою ст. 6 Закону № 898-ІV також визначено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості.

Частиною 1 ст. 65 СК встановлено, що чоловік та дружина розпоряджаються майном, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню, а іпотека як обтяження нерухомого майна державній реєстрації, згода другого з подружжя згідно із п. 2 ч. 3 ст. 65 СК повинна бути нотаріально засвідчена. Другий з подружжя у разі укладення договору іпотеки без його згоди має право в судовому порядку оскаржити дійсність цього договору в силу ч. 2 ст. 65 СК.

Внесення змін до договору іпотеки передбачає зміну його умов, тому ці зміни повинні бути узгоджені зі співвласником майна, а отже, потрібно отримати згоду співвласника й на внесення відповідних змін до договору іпотеки. Оскільки в силу ст. 654 ЦК та ч. 1 ст. 19 Закону № 898-ІV зміни до договору іпотеки вносяться шляхом укладення відповідного договору, що підлягає нотаріальному посвідченню, зазначена позиція узгоджується зі ст. 65 СК, відповідно до якої для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, вимагається письмова нотаріально засвідчена згода другого з подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 р. № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Таким чином іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4 в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою садового будинку, у Садовому товаристві «Тополя», ділянка №2, загальною площею 302,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Космодемянської Зої, будинок 1, було вчинено запис за реєстраційним номером 5050881 від 31 травня 2007 року, на підставі Іпотечного договору 972 від 31.05.2007 року, зі кінцевим строком виконання основного зобовязання 11.05.2022 року, розміром основного зобовязання в іноземної валюті в сумі 332 200, 00 євро, правочин, в якому встановлено основне зобовязання: кредитний договір, серія та номер: 05-03-16/225 виданий 31.05.2007, видавник : ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк. Запис про державну реєстрацію іпотеки внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження № 5050679 від 31 травня 2007 року.

Таким чином, іпотека садового будинку є дійсною з 31 травня 2007 року з моменту внесення відповідного запису про державну реєстрацію іпотеки.

Іпотечний договір про передачу банку в іпотеку земельної ділянки, обтяження якої були внесені також Приватним нотаріусом Одеського міського округу ОСОБА_4 додатково, було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек обтяження іпотекою земельної ділянки, за реєстраційним номером 6995175 від 10 квітня 2008 року з кінцевим строком виконання основного зобовязання 11.05.2022 , розміром основного зобовязання 2 491 242,00 грн., правочин, в якому встановлено основне зобовязання: кредитний договір, серія та номер: 05-03-16/225 виданий 31.05.2007, видавник: ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк. Запис про державну реєстрацію іпотеки внесено до Єдиному реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження № 6995023 від 10 квітня 2008 року.

Судом встановлено, що не заперечувалось позивачем, позивач надавав нотаріально завірені згоди як на передачу в іпотеку вказаного майна садового будинку за кредитним договором №05-03-16/225 від 31.05.2007 року при укладені основного іпотечного договору, так і земельної ділянки за Договором №05-03-16/118 від 10.04.2008 року про внесення змін до кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року, який є його невідємною частиною.

Суд вбачає, що за оскаржуваним договором №05-03-16/119 про внесення змін до іпотечного договору №05-03-16/226, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4 31.05.2007 року, за реєстровим №972, було лише внесено зміни до основного іпотечного договору та додатково забезпечено кредитні зобовязання шляхом передачі в іпотеку банку земельної ділянки.

Крім того, суд вбачає, що іпотечний договір про передачу банку в іпотеку земельної ділянки, обтяження якої були внесені також Приватним нотаріусом ОСОБА_4 додатково, було укладено без анулювання запису про попередні валютні та іпотечні зобовязання.

З огляду на що суд не приймає до уваги посилання позивача стосовно того, що має бути визнано недійсним п. 1.2 вказаного договору №05-03-16/119 про внесення змін до іпотечного договору №05-03-16/226, в частині того, що предметом іпотеки є: садовий будинок у м. Одесі у Садовому товаристві «Тополя», вул. Космодемянської Зої, ділянка №2, загальною площею 302,1 кв.м., оскільки іпотека садового будинку існувала з 31 травня 2007 року з моменту внесення відповідного запису про державну реєстрацію іпотеки та повторного отримання згоди позивача на передання вказаного нерухомого майна в іпотеку не потребувалось.

Також, судом не приймаються до уваги посилання позивача на ст.18 закону України «Про захист прав споживачів», та на те, що за п.1.2 Договору іпотеки №05-03-16/119 від 10.04.2008 року в порівнянні зі змістом п.4.1 Кредитного договору №05-03-16/118 на позивача та іпотекодавця покладені збільшені зобовязання, дані умови договору є несправедливими і є підстави для визнання їх недійсними та недійсним оскаржуваного договору в цілому, як на підставу для задоволення позову з наступного.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд враховує, що укладення оскаржуваного договору №05-03-16/119 від 10.04.2008 року про внесення змін до іпотечного договору №05-03-16/226 було зумовлено перш за все внесенням змін до основного кредитного договору за відповідним укладеним 10.04.2008 року між ОСОБА_1 та банком договором №05-03-16/118 про внесення змін, за яким було змінено валюту кредиту та збільшено проценту ставку за кредитним договором.

Оскаржуваний договір №05-03-16/119 від 10.04.2008 року про внесення змін до іпотечного договору №05-03-16/226 був підписаний сторонами банком та іпотекодавцем ОСОБА_3, так само як і підписаний самим позивачем та банком договір №05-03-16/118 від 10.04.2008 року про внесення змін до кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання позивача, що за п.1.2 Договору іпотеки №05-03-16/119 від 10.04.2008 року в порівнянні зі змістом п.4.1 Кредитного договору №05-03-16/118 на позивача та іпотекодавця покладені збільшені зобовязання, що умови договору є несправедливими, оскільки по-перше, іпотека має похідний характер від основного зобовязання та носить забезпечувальний характер виконання дійсного зобовязання, яким є саме кредитне зобовязання позивача за відповідним договором кредиту.

По-друге, положення п.1.2 Договору іпотеки №05-03-16/119 від 10.04.2008 року відповідають положенням п.1.7 Договору №05-03-16/118 від 10.04.2008 року про внесення змін до кредитного договору №05-03-16/225 від 31.05.2007 року, за якими сторонами (позичальником ОСОБА_1 та банком) визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором, що полягає в оформлені у встановленому законом порядку в іпотеки земельної ділянки та садового будинку.

Крім того, суд враховує, що позивач по справі ОСОБА_1 не є стороною оскаржуваного договору №05-03-16/119 від 10.04.2008 року про внесення змін до Іпотечного Договору №05-03-16/226, у свою чергу ні іпотекодавець ОСОБА_3, ні банк вказаний договір та його умови не оспорювали.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України, 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Керуючись ст..11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів»,ст. 6, 11, 15, 18 ЗУ «Про іпотеку», 6, 15, 16, 203, 215, 216. 217, 355, ч.4 ст. 369, 548, 578 ЦК України, ст. ч.1. 60, ч.3 65 СК України, 10,12, 27 , 31, 60, 109, 114, 157-159, 169 208-209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 комерційний промислово-інвестиційний банк «Промінвестбанк» в особі Відділення «Промінвестбанку» в місті Одесі, за участю третіх осіб ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, та додатків до них відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Домусчі Л.В.

02.02.2017