ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1701/17
провадження № 2/753/3016/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АЛЬФА- БАНК" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 ПЕТРІВНИпро стягнення заборгованості за кредитним договором , суд

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» в особі свого представника Корогод А.І. за довіреністю, звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та просив стягнути солідарно з Відповідачів, якими є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН - НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 01001, м. Київ, вулиця Десятинна, 4/6, ЄДРПОУ - 23494714, МФО 300346, п/р №0004 заборгованість за кредитним договором № 490057124 від 12.02.2008 року - 7266 ( сім тисяч двісті шістдесят шість) доларів США 17 центів, а саме:

- 5251 ( п»ять тисяч двісті п»ятдесят один) доларів США 65 центів- заборгованість

по тілу кредиту;

- 2014 ( дві тисячі чотирнадцять) доларів США 52 центи - прострочена заборгованість по відсотках та стягнути судові витрати у розмірі 3 021 грн. 44 копійки.

Позивач, належним чином повідомлений в судове засідання не прибув, проте в своєму письмовому клопотанні ( а.с. 31) просив розглядати справу у всіх судових засіданнях без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 за довіреністю НАМ 740636 від 16.04. 2015 року та відповідно в інтересах ОСОБА_5 за довіреністю НАМ 740637 від 16.04. 2015 року позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, застосувати строки позовної давності. При цьому пояснивши суду, що розрахунок заборгованості Позичальника здійснено невірно. Він є абсолютно необґрунтованим та недоведеним. Позивачем в односторонньому порядку незаконно здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом у збільшеному розмірі; Позивачем пропущено строк позовної давності стосовно частини заборгованості, відповідно, вимоги стосовно стягнення зазначеної в позові суми заборгованості не можуть бути задоволені.Банк не має достатніх правових підстав звертатися з вимогами до поручителя, оскільки порука є припиненою. У правовідносинах між Банком та Позичальником не дотриманого розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків та охоронюваними законом інтересами споживачів. Отже, Позивачем жодним чином не доведено наявність заборгованості котра вказана у позовній заяві, оскільки не можна вважати розрахунком саму лише кінцеву суму заборгованості. Позивач мав надати розрахунок із обов'язковим зазначенням періодів заборгованості, відсоткових ставок та чітких графіків розрахунків заборгованості. Замість цього, Позивач лише зазначив дати, які повинні братись до уваги при здійсненні розрахунку, при цьому жодним чином не пояснивши процес утворення заборгованості Позичальника.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Згідно з п.п. 1-8 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18.12.2009 року, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз"яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи: роз"яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні , 12.02. 2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та відповідач ОСОБА_4 , уклали кредитний договір № 490057124.

Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 29 080,33 доларів США.

Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція ъ надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже ЗАТ «Альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті.

Відповідно до умов Договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 29 080,33 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача.

У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 02.12.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом - 5251,65 дол. США, за відсотками - 2014,52 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості .

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нараховано неустойку.

На 02.12.2016 року розмір неустойки становить - пеня - 50 566,25 дол. США.

Проте, з огляду на принцип розумності та справедливості, ПАТ «Альфа-Банк» як клієнто-орієнтовний Банк, користуючись своїми процесуальними правами, дбаючи про виконання Відповідачем своїх зобов'язань не враховує суму нарахованої неустойки та остаточно просить стягнути солідарно з Відповідачів пеню в розмірі 0,00 грн., що відображено в прохальній частині позовної заяви.

В забезпечення виконання зобов"язань Позичальника, що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 12.02.2008 року Позивач та фізична особа відповідач-2 ОСОБА_5, уклали Договір Поруки №490057124-П.

Відповідно до умов Договору поруки Відповідач 2 як поручитель поручається за виконання Відповідачем 1 обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до умов Договору поруки, Відповідач 1 та Відповідач 2 відповідають перед Позивачем за порушення обов'язків за Договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.

Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором.

На виконання умов Договору Відповідачам була направлена Вимога про повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана.

Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з нормою ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, З ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Проте, Пунктом 2.3. Кредитного договору визначений термін користування Кредитом, а саме: до «12» лютого 2015 року, отже при подачі позовних вимог позивач не порушив строки позовної давності.

Згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, суд прийшов до висновку, що даний розрахунок є правильним, оскільки в ньому враховані усі платежі, які були здійснені відповідачем за весь час користування грошовими коштами та платежі, які йшли на погашення відсотків за користування грошовими коштами та на погашення боргу. Представник відповідачів не надав суду переконливих доказів на спростування розрахунку наданого позивачем.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Водночас, відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року предмет позовних вимог (у тому числі первісного, зустрічного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами) зазначається виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги.

Тобто суд, при вирішенні справи повинен встановити її обставини і відповідно до встановлених обставини визначити правовідносини, що склались між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ст. 215 ЦПК України).

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Водночас, як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини.

Підсумовуючи викладене, формулювання у рішенні суду предмету позовних вимог не відповідно до тексту позовної заяви, а виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги, не буде порушувати встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, за участі третьої особи ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі. Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_5 на користь Позивача суму заборгованості за Кредитним договором №490057124 у розмірі 85 404 грн. 21 коп., що складається з: заборгованість за кредитом - 69 003 грн. 17 коп.; заборгованість по відсоткам - 3 016 грн. 53 коп.; пеня - 13 384 грн. 51 коп.

Проте, не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_5 було подано апеляційну скаргу. За результатом розгляду даної скарги, 15 червня 2016 року Апеляційним судом м. Києва винесено рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено - заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

В своєму рішенні Апеляційний суд м. Києва зазначив : «Пунктом 6.2. кредитного договору визначено, що банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом в разі зміни ситуації на світових фінансових ринках або на фінансовому ринку України, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін), загальновизнаних внутрішньодержавних та або міжнародних грошових та/або фондових індексів, змін у діючому законодавстві тощо. Як було установлено, відповідно до п. 2.2. кредитного договору, Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було визначено процентну ставку в розмірі 13% річних .

Разом з тим, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви убачається, що з 01 вересня 2008 року ПАТ «Альфа-Банк» було збільшено процентну ставку за користування кредитом до 15,50 % річних .

При цьому, п. 5.4. договору поруки передбачено, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

ПАТ «Альфа-Банк» не було надано доказів надання ОСОБА_5 згоди на збільшення процентної ставки до 15,50 % річних.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 21 травня 2012 року №6-88цс11, від 10 жовтня 2012 року №6-112цс12, від 20 лютого 2013 року в справі № 6-172цс12, за змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України , внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. При цьому, припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується.

Відтак, враховуючи, що ПАТ «Альфа-Банк» збільшило процентну ставку за користування кредитом без згоди ОСОБА_5, поруку, установлену на підставі договору поруки від 12 лютого 2008 року № 490057124-П, слід вважати припиненою.

Згідно частини першої статті 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивач, звертаючись до суду, не надав достовірності, повноти доказів, які обгрунтовують його вимоги.

Оскільки позивачем не надані належні докази по справі, суд розцінює доказування позивача, як такі, що ґрунтуються на припущеннях.

Як вбачається із вищевказаного, судом вирішено аналогічний спір з тих же підстав - про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490057124 від 12.02. 2008 року між тими самими сторонами. Усупереч цьому позивачем подано аналогічний позов до суду у відношенні відповідача -2 ОСОБА_5.

У відповідності до п. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

А тому, провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором , слід закрити.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства « Альфа-Банк » суму боргу за кредитним договором № 490057124 від 12.02.2008 року - 7266 ( сім тисяч двісті шістдесят шість) доларів США 17 центів, яка складається із:

- 5251 ( п»ять тисяч двісті п»ятдесят один) доларів США 65 центів- заборгованість

по тілу кредиту;

- 2014 ( дві тисячі чотирнадцять) доларів США 52 центи - прострочена заборгованість по відсотках, а також судовий збір у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України .

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 3 021, 44 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 10,15, 57 - 60, 88, 213, 215, 209, 294, 360-7, ЦПК України, ст. ст. 16, 251, 252, 526, 553, 554, 559, 590, 599, 1048-1050 ЦК України,суд В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АЛЬФА- БАНК" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_1 на користь ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АЛЬФА- БАНК" , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, , МФО 300346 заборгованість за кредитним договором № 490057124 від 12.02. 2008 року, яка на 02.12. 2016 року становить 7 266 ( сім тисяч двісті шістдесят шість) доларів 17 центів, яка складається із:

- 5 251 ( п"ять тисяч двісті п"ятдесят один ) доларів США 65 центів - заборгованість по тілу кредиту;

- 2 014 ( дві тисячі чотирнадцять ) доларів США 52 центи - прострочена заборгованість по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_1 на користь ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АЛЬФА- БАНК" , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, , МФО 300346 судовий збір у розмірі 3 021 ( три тисячі двадцять одну ) гривню 44 копійок.

Провадження у цивільній справі за позовом ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АЛЬФА- БАНК" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором , закрити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК