У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оптима Карпати», ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві «Банк Київська Русь» про зобов'язання вчинити певні дії, зняти обтяження із залишку грошових коштів на вкладному рахунку та включити до реєстру вкладників для відшкодування суми вкладу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Оптима Карпати» (далі - ТОВ «Оптима Карпати») та ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 10 грудня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк Київська Русь») та ТОВ «Оптима Карпати» було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, укладеного між товариствами 12 лютого 2014 року, за умовами якого позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом 270 тис. грн на поповнення обігових коштів з кінцевим терміном повернення - до 9 грудня 2015 року.

На забезпечення виконання умов цих договорів між ПАТ «Банк Київська Русь» та ОСОБА_3 12 лютого 2014 року було укладено договір застави майнових прав, предметом якого були майнові права останньої за договором банківського вкладу «Святковий» від 11 лютого 2014 році, вартістю 20 тис. Євро. Згідно умов договору застави майнових прав заставодавець має право виконати зобов'язання позичальника щодо сплати суми боргу за основним зобов'язанням з метою запобігання звернення стягнення на предмет застави, а заставодержатель має право здійснювати договірне списання грошових коштів, які є предметом обтяження, у сумах необхідних для повернення кредиту.

Вважали, що у зв'язку із введенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «БанкКиївська Русь» тимчасової адміністрації банк набув право звернення стягнення на предмет застави. Посилаючись на вказану обставину та умови укладених договір, позивачі звернулися до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Київська Русь» із заявами від 8 червня 2015 року, в яких просили: здійснити договірне списання коштів з рахунку банківського вкладу ОСОБА_3 у рахунок погашення кредитних зобов'язань ТОВ «Оптима Карпати»; зняти обтяження із залишку грошових коштів на вкладному рахунку ОСОБА_3 та включити останню до реєстру вкладників для відшкодування суми вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте відповідач їх заяви не задовольнив, відомості про причини невиконання з посиланням на норми законодавства не надав, а тому такі його дії, на думку позивачів, можуть завдати їм шкоди, а саме втрати грошових коштів, що перевищує суму гарантованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на викладене ТОВ «Оптима Карпати» та ОСОБА_3 просили суд: зобов'язати відповідача здійснити договірне списання коштів з рахунку банківського вкладу ОСОБА_3 у рахунок погашення кредитних зобов'язань ТОВ «Оптима Карпати»; зняти обтяження із залишку грошових коштів на вкладному рахунку ОСОБА_3 та включити останню до реєстру вкладників для відшкодування суми вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 жовтня 2015 року позов ТОВ «Оптима Карпати» та ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Київська Русь» здійснити договірне списання коштів з рахунку ОСОБА_3 на погашення зобов'язань ТОВ «Оптима Карпати» за договором про внесення змін і доповнень № 7 до кредитного договору на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12 лютого 2014 року, зняти обтяження із залишку грошових коштів на вкладному рахунку ОСОБА_3 та включити останню до реєстру вкладників для відшкодування суми вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21 липня 2016 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Оптима Карпати» та ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на вимогу позивачів уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БанкКиївська Русь» відповідно до умов договору застави майнових прав від 12 лютого 2014 року повинна була здійснити договірне списання коштів з рахунку ОСОБА_3 в погашення кредитних зобов'язань ТОВ «Оптима Карпати», оскільки нездійснення такого договірного списання може спричинити втрату частини грошових коштів ОСОБА_3, що перевищує суму гарантованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що на час звернення позивачів з позовом до суду у ПАТ «Банк Київська Русь» було введено тимчасову адміністрацію і застосуванню підлягають положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, відповідно до яких під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язання за домовленістю сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що 10 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Київська Русь» та ТОВ «Оптима Карпати» було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, укладеного між товариствами 12 лютого 2014 року, за умовами якого позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом 270 тис. грн на поповнення обігових коштів з кінцевим терміном повернення - до 9 грудня 2015 року.

На забезпечення виконання умов цих договорів між ПАТ «Банк Київська Русь» та ОСОБА_3 12 лютого 2014 року було укладено договір застави майнових прав, предметом якого були майнові права останньої за договором банківського вкладу «Святковий» від 11 лютого 2014 році, вартістю 20 тис. євро. Згідно умов договору застави майнових прав заставодавець має право виконати зобов'язання позичальника щодо сплати суми боргу за основним зобов'язанням з метою запобігання звернення стягнення на предмет застави, а заставодержатель має право здійснювати договірне списання грошових коштів, які є предметом обтяження, у сумах необхідних для повернення кредиту.

У зв'язку із введенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Київська Русь» тимчасової адміністрації банк набув право звернення стягнення на предмет застави. Посилаючись на вказану обставину та умови укладених договір, позивачі звернулися до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БанкКиївська Русь» із заявами від 8 червня 2015 року, в яких просили: здійснити договірне списання коштів з рахунку банківського вкладу ОСОБА_3 у рахунок погашення кредитних зобов'язань ТОВ «Оптима Карпати»; зняти обтяження із залишку грошових коштів на вкладному рахунку ОСОБА_3 та включити останню до реєстру вкладників для відшкодування суми вкладу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Проте їх заява задоволена не була.

Стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинних шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини.

Стаття 1 Закону визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку, в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 згаданої статті Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, норми наведеного Закону стосуються не лише вкладів фізичних осіб, але й регулюють будь-які відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією банків, у тому числі відносини з клієнтами - фізичними особами, юридичними особами, іншими учасниками господарської діяльності банку.

Стаття 34 Закону встановлює, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Нормами ст. 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, нарахування відсотків за зобов'язанням банку перед кредиторами.

У п. 8 ст. 26 вказаного Закону встановлено, що Фонд не відшкодовує, зокрема кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 даного Закону вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Стаття 52 Закону визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів.

Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 Закону, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку ст. 52 Закону, не допускається.

Доводи касаційної скарги цих висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта