Справа №488/3554/16-ц 13.02.2017 13.02.2017 13.02.2017
Справа №488/3554/16-ц Головуючий першої інстанції Селіщева Л.І
Провадження №22-ц/784/133/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

13 лютого 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2016 року, постановлену у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») пред'явило вищевказаний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 31 серпня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено у простій письмовій формі кредитний договір №80МФ/2006, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, визначених кредитних договором.

У той же день, з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки, згідно яких останні поручилися перед банком за виконання позичальником в повному обсязі усіх обов'язків, що виникли з кредитного договору.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що станом на 22 серпня 2016 року позичальник не виконує своїх договірних зобов'язань, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 778 217.81 доларів США, позивач просив позов задовольнити, стягнути в солідарному порядку як з позичальника, так із поручителів на користь банку 25 038.43 доларів США, що за курсом НБУ від 22 серпня 2016 року складає 632 470 грн. 74 коп., у рахунок погашення заборгованості за пенею за період з 22 квітня 2016 року по 22 серпня 2016 року.

Ухвалою судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2016 року відкрито провадження у справі за даним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. При цьому, остання вказувала на порушення суддею районного суду правил підсудності.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу ст.107 ЦПК України всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішення іноземних судів; ст.404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; ст. 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Так, за змістом ст. 109 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до фізичних осіб пред'являються в суд за їхнім зареєстрованим місцем проживання.

В той же час, згідно з правилами, які врегульовані ст.113 ЦПК України, позивач має право вибору між судами за місцем проживання відповідачів, в тому разі коли позов пред'явлено до кількох відповідачів, які проживають у різних місцях.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що у разі пред'явлення позову до кількох відповідачів позивач має право звернутись до суду за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання одного з відповідачів за власним вибором (п.40 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України за №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

Визначення місця проживання фізичної особи виписано в ст.29 ЦК України.

За нею, таким місцем є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явило позов до трьох відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, тому право вибору підсудності даного спору належить саме позивачу.

Відповідно до відомостей наданих ВАДР УДМС України в Миколаївській області, ОСОБА_2 з 03 квітня 2012 року знята з реєстраційного обліку у зв'язку з вибуттям до міста Одеса (а.с.30).

Проте, згідно відомостей наданих ВАДР УДМС України в Миколаївській області зареєстрованим місцем проживання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Корабельного району міста Миколаєва (а.с.31,32).

У зв'язку з цим, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» мав право пред'явити позов за зареєстрованим місцем проживання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та він зробив вибір на користь їх місця проживання, подав позов до належного суду - Корабельного районного суду міста Миколаєва.

В свою чергу, за відповідності позовної заяви вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства і сплати по ній судового збору, районний суд зобов'язаний був її прийняти і на її підставі відкрити провадження у справі, що він вірно і зробив.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на те, що вона фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2, не має правового значення для визначення підсудності виходячи з положень ст.113 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування ухвали судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2016 року не вбачається, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, а ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина