У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І., -
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору позики, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_7, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 липня 2013 року сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 позику у розмірі 8 000,00 доларів США, що за курсом Національного банку України становило 64 000,00 грн, зі строком повернення до 04 липня 2015 року. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, борг не повернув, просила суд на підставі ст.ст. 625, 1046, 1048 ЦК України стягнути з нього суму боргу в розмірі 8 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 189 920,00 грн, 3 % річних від суми боргу у розмірі 520,00 доларів США, що еквівалентно станом на 30 липня 2015 року 12 344,80 грн, а також компенсувати судові витрати в загальній сумі 5 273,60 грн.

У вересні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив визнати недійсним п. 2 договору позики, яким передбачений обов'язок позичальника повернути суму позики, еквівалентну 8 000,00 доларам США, з підстав невідповідності цієї умови договору ст. ст. 1046, 1049 ЦК України.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму боргу в розмірі 64 000 грн, проценти за прострочення суми боргу у розмірі 136,77 грн, витрати по оплаті судового збору в розмірі 641,37 грн. Визнано недійсним договір позики від 04 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 827 в тій частині, якою визначено, що повернена сума боргу має бути також еквівалентна 8 000 тисячам доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 04 липня 2013 року в загальній сумі 189 920 грн боргу, що становить еквівалент 8 000 доларів США за курсом НБУ станом на 30 липня 2015 року (дата пред'явлення прозову); 405,86 грн - 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов'язання за період з 04 липня по 31 липня 2015 року, а також 3 996, 84 грн компенсації судових витрат зі сплати судового збору, а всього стягнуто 194 322, 70 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору позики залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що умови договору позики, який було укладено між сторонами спору, стосовно суми зобов'язання та суми погашення зобов'язання (суми платежу) викладені у відповідності з чинними нормами цивільного законодавства, а тому позовні вимоги в частині задоволення зустрічних позовних вимог до задоволення не підлягають.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 апеляційний суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_7 взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, а тому враховуючи умови зазначеного договору, положення ст.ст. 625, 1046 ЦК України, із відповідача за первісним позовом на користь позивача підлягає стягненню 189 920 грн боргу, що становить еквівалент 8 000 доларів США за курсом НБУ станом на 30 липня 2015 року (дата пред'явлення прозову), а також 405,86 грн - 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов'язання за період з 04 липня по 31 липня 2015 року.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 04 липня 2013 року між ОСОБА_6 як позикодавцем та ОСОБА_7 як позичальником було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого позикодавець надав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 64 000 грн, що еквівалентно 8 000 доларів США, строком до 04 липня 2015 року (а.с.13).

Пунктом 2 зазначеного договору передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцю зазначену вище суму позики до 04 липня 2015 року одноразово, повернута сума має бути також еквівалентна 8 000 доларів США.

Отримання коштів позичальником також підтверджуються борговою розпискою (а.с. 77).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із урахуванням вказаних норм матеріального права, апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення дійшов вірного висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики. У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань позичальником у позикодавця виникло законне право на стягнення суми боргу у розмірі визначеному умовами договору позики.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що сторони спору у добровільному порядку уклали договір позики, узгодили його умови, а оспорюваний позичальником п. 2 договору позики щодо повернення одноразово суми позики у термін до 04 липня 2015 року, яка має бути еквівалентна 8 000 тисячам доларів США, не суперечить нормам цивільного законодавства, що зокрема узгоджується із правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.

Статтею 60 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення первісних позовних вимог, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за первісним позовом заборгованості за договором позики в розмірі 189 920 грн, що становить еквівалент 8 000 доларів США за курсом НБУ станом на 30 липня 2015 року (дата пред'явлення позову) та стягнення 405,86 грн - 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов'язання за період з 04 липня по 31 липня 2015 року, оскільки виходив із власних розрахунків не врахувавши офіційний курс гривні НБУ до курсу долара США станом на 30 липня 2015 року, який становив 22,073558 грн за 1 долар США, а не 23,74 грн за 1 долар США, з якого виходив апеляційний суд.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позикипідлягає скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

В частині вирішення спору за зустрічним позовом рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року в частині часткового задоволення первісного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова