Справа №752/9744/16-ц
Провадження № 2/752/866/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.02.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ», ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання правочину недійсним, стягнення коштів та зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ», ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору № 1212002/000-КФІВ/14 від 12.12.2014 р., визнання недійсним договору іпотеки від 12.12.2014 р., визнання недійсним довгору відповідального зберігання документів від 12.12.2014 р., визнання недійсним договору доручення від 12.12.2014 р. стягнення з відповідача ТОВ «КАСА НАРДНОЇ ДОПОМОГИ» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 39923 грн. 40 копійок, що як безпідставно стягнуті, зобов»язання повернути позивачу документи, що були передані ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» по договору відповідального зберігання від 12.12.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2014 р. між ОСОБА_1, та ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» було укладено кредитний договір № 1212002/000-КФІВ/14, відповідно до якого позивач отримала кредит в розмірі 230000 гривень на розвиток підприємницької діяльності строком до 12.12.2015 р., зі сплатою 36% річних.

В подальшому 12.12.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою було внесено зміни до Договору в частині порядку видачі кредиту.

В якості забезпечення зобов»язань за кредитним договором позивач передала в іпотеку ТОВ КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИМ» нерухоме майно, а саме земельну ділянку та садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач посилається на те, що нею вчасно сплачувались кошти в рахунок погашення кредитних зобов»язань в розмірі, що повідомлялась відповідачем, оскільки Графік платежів не видавався.

Крім того, позивач посилається на те, що кредитний договір не містить розмір сукупної вартості кредиту та детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, внаслідок чого відповідач почав нараховувати та стягувати більші суми в якості відсотків за користування кредитними коштами.

В якості сплати відсотків з 16.01.2015 р., на думку позивача, нею було переплачено коштів в сумі 37923,40 гривні. .

За умовами Кредитного договору при розрахунку суми платежу, що необхідно внести в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» застосовує коефіцієнт валютного ризику, що є змінною величиною, позбавляє можливості встановити сукупну вартість кредиту і суперечить положенням ст.ст. 1049, 1050 ЦК України.

Також в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем ст.18 Закону України «Про захист прав споживача», оскільки умови щодо врахування при розрахунку платежів валютних ризиків є несправедливими та призводять до дисбалансу договірних прав та обов»язків на шкоду споживачу.

З огляду на зазначені обставини, позивач просить визнати недійсним Кредитний договір № 1212002/000-КФІВ/14 та укладені в подальшому на підставі зазначеного договору договори забезпечення, відповідального зберігання та доручення..

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що умови Кредитного договору № 1212002/000-КФІВ/14 , укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживача» та положенням ст..ст. 1049, 1054 ЦК України, а також Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», при його укладанні не були дотримані вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому повинен бути визнаний недійсним, що, відповідно, тягне недійсність всіх в подальшому укладених на підставі нього правочинів. Крім того, представник позивача зазначив, що позивач у належний спосіб виконала свої зобов»язання, повністю погасила заборгованість за Кредитним договором та виходячи з розрахунку позивача надмірно сплатила кошти в рахунок погашення відсотків в розмірі 37923,40 гривень.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість, а також зазначив, що положення Закону України «Про захист прав споживача» не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки кредит надавався позивачу для розвитку підприємницької діяльності, а не на споживчі цілі.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, вислухавши представника позивача, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2014 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» укладено кредитний договір № 1212002/000-КФІВ/14, відповідно до умов якого фінансова установа надає Позичальнику грошові кошти у національній валюті на загальну суму 230000 гривень на розвиток підприємницької діяльності з 12.12.2014 р. по 12.12.2015 р.

Цільове призначення зазначеного кредиту, а сааме що кредит взято на розвиток підприємництва, а не для споживчих потреб, не оспорюється позивачем.

В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором між сторонами у справі був укладений Договір іпотеки, відповідно до якого позивач передала в іпотеку садовий будинок та земельну ділянку за адресою: Київська область, Броварський район, с/рада Княжицька «Пролісок», садове товариство «Ялинка-2», АДРЕСА_1.

12.12.2014 р. між сторонами був укладений договір відповідального зберігання документів, відповідно до п.1.1 якого з метою забезпечення належного виконання договору іпотеки від 12.12.2014 р. на випадок невиконання або неналежного виконання Позичальником свої зобов»язань за Кредитним договором, Іпотекодавець передав Фінансовій установі на відповідальне безвідплатне зберігання документи, що посвідчують право власності на предмет іпотеки.

Крім того, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір доручення 12.12.2014 р. за яким позивач доручила, а ОСОБА_3 зобов»язалась вчинити від імені Довірителя продаж квартири АДРЕСА_2 у разі несплати, несвоєчасної сплати або сплати не в повному обсязі Боржником будь-яких платежів за кредитним договором № 1212002/000-КФІВ/14 .

Згідно з положеннями п.п. 3.1, 3.2 Кредитного Договору сторони домовились прийняти на себе валютний ризик шляхом введення при розрахунках між собою в рамках цього Договору коефіцієнта валютного ризику на який здійснюється коригування нарахованих процентів та коригування сплати (повернення) суми кредиту.

Коефіцієнт валютного ризику - це відносний показних за рахунок якого Сторони домовились приймати на себе відповідний валютний ризик відхилення у майбутньому курсу іноземної валюти (долара США) по відношенню до курсу іноземної валюти (долара США) на дату укладення цього Договору. За рахунок коефіцієнта валютного ризику фінансова установа приймає на себе валютний ризик ревальвації національної валюти по відношенню до іноземної валюти. За рахунок коефіцієнта валютного ризику позичальник приймає на себе валютний ризик девальвації національної валюти про відношенню до іноземної валюти (долара США).

Відповідно до п.4.1 Кредитного договору Позичальник зобов»язується сплатити заборгованість за Кредитом в останній день строку користування Кредитом. Позичальник здійснює погашення заборгованості за Кредитом з урахуванням коефіцієнта валютного ризику відповідно до умов цього Договору.

Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно в останній день місяця. Проценти за користування кредитом нараховуються з урахування коефіцієнта валютного ризику відповідно до умов цього Договору.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому.

Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України).

Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У своєму позові позивач посилається на порушення відповідачем умов Закону України «Про захист прав споживачів», що на його думку, є підставою для визнання Кредитного договору недійсним.

Відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем в силу положень ст.1 Закону є споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника;

Оскільки кредит був позивачем отриманий саме для розвитку підприємницької діяльності і будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду не надано, ОСОБА_1 не є споживачем у правовідносинах з ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому зазначені положення не можуть бути застосовані до правовідносин сторін.

Позивач при зверненні до суду зазначає, що їй не була надана при укладенні кредитного договору інформація, передбачена ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»

Однак, зазначені обставини спростовують положеннями Кредитного договору, де ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила, що їй була надана в повному обсязі зазначена інформація.

Крім того, ні Закон України «Про захист прав споживачів», ні Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не передбачає можливості визнання кредитного договору недійсним у разі ненадання або надання неповної інформації про послуги.

Також, позивач посилається на те, що наявність в умовах договору «валютного ризику» при розрахунку здійснення платежів призводить до дисбалансу договірних прав та обов»язків, і свідчить про несправедливі умови договору.

Зазначені посилання позивача, також не узгоджуються з положенням Кредитного договору, оскільки відповідно до п. 3.2 якого обидві сторони несуть ризики від коливання курсу долара по відношення до національної валюти, в якій виражені зобов»язання за Кредитним договором, укладеним між сторонами.

З урахуванням викладених обставин, оцінюючий досліджені судом докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат вирішується судом на підставі положень ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ», ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання правочину недійсним, стягнення коштів та зобов»язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя