Провадження № 2/761/1724/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Піхур О.В.,

при секретарі Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 серпня 2015 року близько 11 год. 40 хв. на перехресті вул. Саксаганського, 106 та вул. Петлюри у м. Києві ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Мазда», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Субару», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який належить ОСОБА_1, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 20.08.2015 року, складеного ФОП ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Субару», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 05.08.2015 року, становить 15819,19 грн.

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача 15819,19 грн. - відшкодування матеріальної шкоди, 10000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, вартість проведених експертних досліджень у сумі 600,00 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмові заперечення на позовну заяву до суду не надходили.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні встановлено, що 05 серпня 2015 року близько 11 год. 40 хв. на перехресті вул. Саксаганського, 106 та вул. Петлюри у м. Києві ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Мазда», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Субару», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який належить ОСОБА_1, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача, що підтверджується Довідкою про пошкодження транспортних засобів (а.с. 9).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 6-7).

Відповідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 05 серпня 2015 року, відбулася з вини ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «Україна».

Автомобіль марки «Субару», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належить ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10).

05.08.2015 року водій автомобіля марки «Субару», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, звернувся до ПрАТ «СК «Україна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12).

06.08.2015 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 16).

Відповідно листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3418/13-12 від 01.06.2016 року, за систематичні порушення ПрАТ «СК «Україна» законодавства про фінансові послуги, та з метою недопущення в подальшому порушення вимог законодавства у сфері фінансових послуг та провадження страхової діяльності, Нацкомфінпослуг прийнято розпорядження про застосування заходу впливу ПрАТ «СК «Україна» від 30.04.2015 № 905, яким постановлено анулювати дію ліцензії на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши, що анулювання ліцензії не звільняє ПрАТ «СК «Україна» з обов'язку виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами (полісами) рахування, порекомендувавши звернутися до МТСБУ в разі порушення процедури про банкрутство ПрАТ «СК «Україна», проте, в Нацкомфінпослуг відсутня інформація щодо порушення процедури банкрутства стосовно ПрАТ «СК «Україна» (а.с. 17-19).

Відповідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 20.08.2015 року, складеного ФОП ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Субару», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 05.08.2015 року, становить 15819,19 грн. (а.с. 21-42).

Судом встановлено, що на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто 05 серпня 2015 року, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Україна», але як слідує з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3418/13-12 від 01.06.2016 року Нацкомфінпослуг прийнято розпорядження про застосування заходу впливу ПрАТ «СК «Україна» від 30.04.2015 № 905, яким постановлено анулювати дію ліцензії на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи те, що позивачу ПрАТ «СК «Україна» не було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 15819,19 грн. та з урахуванням постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 15819,19 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 1 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що майно позивача ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження майна, позивач переніс сильні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000,00 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено кошти за проведення експертних досліджень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №208 від 20.08.2015 року на суму 600,00 грн. (а.с. 21).

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду з вини відповідача, що також підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року, беручи до уваги, що позивачу ПрАТ «СК «Україна» не було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 15819,19 грн., суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1102, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 57, 58, 60, 61, 84, 88, 169, 208, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України; ст.ст. 23, 526, 1166, 1167, 1188, 1194 ЦК України; ст.ст. 9, 34, 36, 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15819, 19 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., вартість проведених експертних досліджень в розмірі 600,00 грн., судові витрати в розмірі 1102, 40 грн., а всього підлягає стягненню 20521,59 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя