Єдиний унікальний номер 226/1592/16-ц Номер провадження 22-ц/775/247/2017
Головуючий у 1 інстанції: Петунін І.В. Єдиний унікальний номер 226/1592/16-ц
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/247/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про визнання незаконною бездіяльності щодо неповідомлення у встановлений строк та у встановленому порядку результатів розгляду заяв,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про визнання незаконною бездіяльності щодо неповідомлення у встановлений строк та у встановленому порядку результатів розгляду заяв.

Посилався на те, що 10 січня 2016 року він звернувся до відповідача із трьома електронними листами, у яких просив надати довідки стосовно його довірителя ОСОБА_2, до листів було додано скан - копії довіреності. 12 січня 2016 року він направив паперові копії листів із копіями довіреностей за допомогою ДП «Укрпошта» трьома рекомендованими листами, ці листи були отримані відповідачем 14 січня 2016 року.

Відповіді на його листи ним не отримані до часу звернення з даним позовом, чим порушене його право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви, передбачене ст. 18 Закону України «Про звернення громадян». Просив визнати незаконною бездіяльність відповідача, яка полягає у неповідомленні його у встановлений строк та у встановленому порядку про результати розгляду його заяв від 10 січня 2016 року.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов. Посилається на необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права, невірне встановлення обставин, порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд вважав належним доказом на підтвердження факту надання йому відповідачем відповіді не його звернення копію сторінки з журналу вихідної кореспонденції. Однак, цей доказ був поданий з порушенням правила диспозитивності, суд після початку розгляду справи по суті поставив питання надати відповідачу додаткові докази, зокрема, журнал вихідної кореспонденції, що свідчить про упередженість розгляду та порушення правил змагальності сторін. Крім того, журнал вихідної кореспонденції не прошнурований, не пронумерований, не зареєстрований та не передбачений ніякими нормами, а тому не може бути засобом доказування факту направлення та отримання ним якихось листів. Тому суд помилково встановив факт існування відповідей на його звернення від 10 січня 20916 року. Не ясно до цього часу чи були належно зареєстровані його звернення у порядку, визначеному Інструкцією з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року №348, на яку він посилався у позові. За пунктом 1 цієї Інструкції діловодство за пропозиціями, заявами і скаргами громадян ведеться окремо від інших видів діловодства і покладається на спеціально призначених для цього посадових осіб чи на підрозділ службового апарату. Журнал вихідної кореспонденції не є належним доказом відправлення та отримання відповіді на його звернення. Крім того, у своїх зверненнях він вказував і номер телефону і адресу електронної пошти, на яку запропонував надати відповідь, але телефоном з ним не зв'язувались, відповіді на електронну пошту не направляли. Він скаржився на ненадання відповіді до органів Пенсійного Фонду України, до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, копії цих скарг відповідач сам надав до матеріалів справи, ці скарги свідчать про те, що він не отримав відповіді та намагався її отримати. Відповідач, знаючи про це, не намагався направити йому відповідь повторно, не зв'язався з ним по телефону, не направив відповіді на електронну пошту, чим навмисно порушив його право на отримання відповіді навіть після спливу розумного строку. Відповідачем не надано доказів відправлення йому відповіді поштою, зокрема, чеку на підтвердження конверту та марок, не надано доказів існування між відповідачем та ДП «Укрпошта» договору на безоплатне відправлення листів. Згідно журналу 15 січня 2016 року було відправлено 17 поштових відправлень, але реєстр відправлень, передбачений пунктом 66 Правил надання поштових послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5.03.2009 року №270, наданий не був. Отже, відповідач не довів того факту, що він повідомив його про розгляд трьох його заяв від 10.01.2016 року та довів до його відома про відмову у задоволенні вимог.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час та місце розгляду повідомлені, що підтверджено отриманням 26 січня 2017 року позивачем особисто та представником відповідача телефонограм із зазначенням часу та місця розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частинами 6 та 8 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення). Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2016 року позивачем було направлено три електронні листи на електронну адресу «». Доказів отримання цих електронних листів відповідачем немає, відповідач заперечує факт їх отримання, зазначає, що електронна адреса була змінена, про що розміщувалось оголошення на сайті.

12 січня 2016 року позивачем направлено поштовим зв'язком на адресу Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові три листа, у яких він просив надати довідки про розмір стягнених аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, про розмір стягнених аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та довідку про розмір пенсії ОСОБА_3.

Вказані листи отримані відповідачем 14 січня 2016 року, що підтверджено результатами пошуку «відстеження пересилання поштових відправлень» на сайті ДП «Укрпошта» та не заперечується відповідачем.

15 січня 2016 року відповідачем направлено на адресу позивача, зазначену у його заявах, відповідь про відсутність правових підстав для надання зазначеної інформації з посиланням, зокрема, на статті 11, 21 Закону України «Про інформацію» про те, що інформація про фізичну особу є конфіденційною, що відноситься до інформації з обмеженим доступом.

Факт направлення відповіді підтверджений витягом із журналу реєстрації вихідної кореспонденції, згідно з яким відповідь направлена поштою 15.01.2016 року за №321/03.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що до листів позивача були додані копії довіреностей від імені ОСОБА_2, які не були належним чином завірені, тому відповідь на запити надано як на такі, що подані без довіреності на представлення інтересів.

15 березня 2016 року позивач звернувся із заявою в Пенсійний фонд України, у якій зазначив, що 10 січня 2016 року він направив відповідачу 3 запити із доданням копій довіреності ОСОБА_2, на які не отримав відповіді, просив зобов'язати відповідача надати відповіді на його листи та притягнути до дисциплінарної відповідальності осіб, винних у порушенні Закону України «Про звернення громадян» (а.с.69 зворот).

21 квітня 2016 року заступником директора департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України на адресу позивача направлено відповідь, у якій роз'яснено, що заяву про видачу довідки про розміри стягнених аліментів з пенсії довірителя позивача, у якій зазначеної інформації буде достатньо для ідентифікації особи, як отримувача пенсії, та належним чином завірену копію доручення, йому слід подати до управління Пенсійного фонду, де така особа перебуває на обліку, як одержувач пенсії. (а.с.68).

10 травня 2016 року позивач звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, у зверненні повідомив про те, що він веде цивільні судові справи в інтересах ОСОБА_2 з питань аліментів та трудових відносин, 12 січня 2016 року він направив три запити до УПФУ у м. Димитрові, до запитів додав копії довіреностей, адресат отримав ці листи 14.01.2016 року, але відповідей не надав. Лист від 15.03.2016 року до Пенсійного Фонду України, яким він просив зобов'язати УПФУ у м. Димитрові надати відповіді та притягнути винних до відповідальності не був належно розглянутим, у листі від 21.04.2016 року ПФУ не вбачає порушення законодавства про звернення громадян до управління ПФУ у м. Димитрові. ОСОБА_1 просив відновити порушені права, а також скласти адміністративні протоколи про притягнення винних осіб до відповідальності (а.с.66).

На звернення представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до відповідача про надання інформації по суті порушеного заявником ОСОБА_1 питання та копії звернень, відповідей, витягів з журналів реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції, що надійшло до відповідача 07.06.2016 року відповідачем надана відповідь про те, що ОСОБА_1 було відмовлено в наданні інформації про розміри стягнених аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, про розмір пенсії ОСОБА_5, про розмір стягнених аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на підставі того, що його повноваження не були оформлені відповідно до чинного законодавства і відповідь надано 15.01.2016 року, як на запити, що подані без довіреності на представлення інтересів (а.с.71).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що бездіяльність відповідача щодо неповідомлення позивача у встановлений строк та у встановленому порядку про результати розгляду його заяв не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Запити позивача були отримані відповідачем 14.01.2016 року та відповідь на них надана наступного дня 15.01.2016 року поштою, що підтверджено копією відповіді та витягом із журналу реєстрації вихідної кореспонденції.

Такий висновок суду є вірним.

Надіслання відповіді на звернення позивача простою поштою не порушує вимог Закону України «Про звернення громадян», яким не передбачено направлення відповіді на звернення саме рекомендованим листом.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що судом не встановлено, чи були належно зареєстровані його звернення у порядку, визначеному Інструкцією з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року №348 не є підставою для скасування рішення, оскільки позивачем у даній справі оскаржувалась бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на його звернення, а не дії щодо неналежної реєстрації звернень.

Обставини надання відповіді на звернення позивача належно досліджені судом та правильно зроблено висновок про недоведеність позову, оскільки встановлено, що відповідь була надана. На звернення до Пенсійного Фонду України щодо ненадання відповідей відповідачем позивач отримав відповідь, у якій також роз'яснено про можливість надання запитуваної інформації за умови надання належно завіреної копії доручення.

Безпідставні посилання апеляційної скарги на те, що відповідач не зв'язувався із ним за вказаним ним телефоном та не надсилав відповіді на зазначену ним адресу електронної пошти. Законом не передбачено обов'язкове надання відповіді декількома способами зв'язку. На письмові звернення відповідач надав письмову відповідь на зазначену позивачем поштову адресу, при цьому надання однієї відповіді на три звернення також не порушено вимоги закону, який не містить заборони на вчинення такої дії.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 грудня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Ю.М. Мальований

В.М. Новосядла