Справа № 731/164/16-ц Провадження № 22-ц/795/718/2017 Головуючий у I інстанції - Моцьор О. В. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Вінгаль В.М.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Варвинського районного суду від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та припинення права на частку квартири та земельної ділянки у зв'язку з немложливістю спільного користування та виплату грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за цією ж адресою, яка також належить відповідачу на праві власності, припинивши за ОСОБА_2 право власності на зазначені об'єкти нерухомості, вказавши, що спільне користування вказаним майном неможливе, речі є неподільними і припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за цією ж адресою та провести поділ спільного майна подружжя: газової плити та холодильника.

Рішенням від 21 лютого 2017 року Варвинський районний суд задовольнив первісний позов та визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири, що належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31 кв.м. Припинив право власності ОСОБА_2 на належну йому 1/2 частку вищевказаної квартири. Визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка належить ОСОБА_2 та розташована по АДРЕСА_1. Припинив право власності ОСОБА_2 на належну йому 1/4 частку вказаної земельної ділянки. Вирішив сплатити ОСОБА_2 з депозитного рахунку суду грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири та 1/4 частки земельної ділянки в розмірі 40749,50 грн, внесену ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСАУ у Чернігівській області. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд відмовив в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та постановити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_4, не врахував положень ст.ст. 319, 358 ЦК України, якими передбачено рівність всіх громадян у своїх правах та рівність умов здійснення цих прав, зокрема, щодо захисту права спільної часткової власності.

Скаржник вказує, що висновок суду про те, що частка кожного співвласника у спірній квартирі є незначною і позбавлення їх права на частку не завдасть їм істотної шкоди та не порушить їх житлових прав, є безпідставним, оскільки вказана квартира є його єдиним помешканням, в якому він має право проживати. Стверджує, що позбавленням його права власності на частину житла повністю порушуються його права, передбачені Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини.

Крім того, зазначає, що суд не звернув уваги на покази свідка ОСОБА_5, батька позивача ОСОБА_4, пояснення якого свідчать про те, що за газову плиту і холодильник кошти були сплачені особисто ОСОБА_2 і на вказане майно ні він, ні його дочка не претендують.

В письмових запереченнях представник позивача ОСОБА_4, вважаючи судове рішення обґрунтованим і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині задоволення вимог ОСОБА_4, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира, що розташована по АДРЕСА_1, є неподільною, отже, спільне володіння і користування нею колишнім подружжям є неможливим, а можливість реального поділу квартири за висновком будівельно-технічної експертизи відсутня. Крім того, суд вказав, що припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільній квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки він фактично постійно проживає у своїх батьків. Також суд вказав, що ОСОБА_2 належними доказами не підтверджений факт придбання рухомого майна - холодильника та газової плити під час шлюбу.

З таким висновком суду першої інстанції частково погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 10 лютого 2015 року, який рішенням Варвинського районного суду від 22 березня 2016 року був розірваний (т. 1 а.с. 8).

Під час шлюбу сторонами була придбана у власність в рівних частках квартира АДРЕСА_1, вартістю 73760 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 13-15). Спірна квартира має загальну площу 31 кв.м, в тому числі 11,9 кв.м житлової площі, та складається з приміщень: кімнати площею 11,9 кв.м, кухні площею 11,5 кв.м, коридору площею 3,5 кв.м, кладової площею 4,1 кв.м (т. 1 а.с. 16-18).

Також, 17 квітня 2015 року сторони придбали у власність в рівних частках 1/2 частину земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 4366,5 грн (т. 1 а.с. 20-22).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 2584/2585/16-24 від 10 січня 2017 року поділ квартири АДРЕСА_1, за технічними характеристиками від загальної площі квартири шляхом проведення реконструкції (перепланування і переобладнання) приміщень існуючої квартири з метою влаштування ізольованої квартири у відповідності до ідеальної частки співвласника, не вбачається можливим, оскільки виходячи із умови виділення співвласнику окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю, не можливо виконати вимоги нормативів, зокрема пунктів: 2.21, 2.22, 2.23, 2.24, 2.26, 2.27, 2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» (зі змінами); 8.7, 8.10, 8.11, 8.12 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Оскільки поділ квартири АДРЕСА_1 виконати неможливо, то і дослідження щодо розробки можливих варіантів поділу 1/2 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1, на момент проведення експертизи не проводився (т. 1 а.с. 222-239).

Звернувшись до суду з вимогою про припинення права на частку у спільному майні подружжя, ОСОБА_4 зазначила, що відповідачу належить 1/2 частка спірної квартири, поділ якої, враховуючи технічні характеристики та висновок експерта, не вбачається можливим, а отже, згідно приписів ст.ст. 183, 365 ЦК України, його право підлягає припиненню. Також зазначила, що оскільки квартира знаходиться на земельній ділянці, яка є необхідною для обслуговування вказаного житла, подальше спільне користування землею є також неможливим, тому підлягає припиненню і право ОСОБА_2 на 1/4 частку земельної ділянки

Згідно положень ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

На думку колегії суддів, застосовуючи вказану норму, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні з посиланням на те, що таке припинення не завдасть істотної шкоди його інтересам.

В своїй постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-686цс14, предметом якої був спір за позовом фізичної особи про припинення права на частку у спільному майні, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, зазначив, що відповідно п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

ОСОБА_2 в ході розгляду справи вказував, що припинення права власності на його частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки іншого житла у власності він не має, а отже, рішенням районного суду не дотримані вимоги щодо захисту його права спільної власності у майні подружжя.

Вказані доводи відповідача, на думку колегії суддів, в належний спосіб позивачем не спростовані, оскільки по справі встановлено, що ОСОБА_2 іншого житла у власності не має. Сам по собі факт проживання особи не за місцем наявної власності не може свідчити про відсутність порушених прав ОСОБА_2 Крім того, сторонами не заперечувалось, що у спірній квартирі ведуться ремонтні роботи і жоден з колишнього подружжя у ній на даний час не мешкає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає висновок районного суду щодо припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні необґрунтованим, зважаючи на те, що у випадку задоволення первісного позову буде порушеним принцип рівності прав співвласників, це призведе до обмеження прав одного учасника за рахунок іншого, а в даному випадку припинення права відповідача на частку у спільному майні завдасть йому істотної шкоди з огляду на відсутність іншого житла.

При вирішенні вказаного спору апеляційний суд не бере до уваги доводи представника позивача щодо відсутності істотної шкоди для ОСОБА_2 внаслідок отримання ним грошової компенсації за частину квартири, оскільки вважає, що в даному випадку отримання коштів за позбавлення права власності на 1/2 частину єдиного житла особи не є співмірним. Відповідно не підлягає припиненню і право власності відповідача на 1/4 частину земельної ділянки, що розташована біля спірної квартири та на якій на час розгляду справи ведеться незавершене будівництво, участь в якому брав ОСОБА_2

Відтак, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_4 про поділ мана подружжя та припинення права на частку квартири та земельної ділянки у зв'язку з неможливістю спільного користування та виплату грошової компенсації підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 в цій частині.

При цьому, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, зважаючи на таке.

Колегія суддів не вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції при розгляді позовних вимог щодо поділу рухомого майна не повно з'ясовані фактичні обставини справи, зокрема, не взяті до уваги покази свідка ОСОБА_5 щодо придбання холодильника та газової плити, оскільки ці покази не є в контексті положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України тими належними доказами, що мають підтверджувати певні обставини у справі.

Так, з товарного чеку № 3, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що холодильник вартістю 3900 грн та газова плита вартістю 1900 грн були придбані 07 лютого 2015 року, тобто до моменту укладення шлюбу (10 лютого 2015 року), а отже, не можуть бути об'єктом поділу саме як спільне майно подружжя (т. 1 а.с. 120). Відповідач не позбавлений можливості в інший спосіб захистити порушене право, якщо вважає, що вказані предмети були придбані за його кошти.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про необхідність визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири і 1/4 частину спірної земельної ділянки також не можуть бути задоволені, оскільки право власності відповідача на вказані об'єкти нерухомості відповідними правовстановлюючими документами засвідчено та у відповідних державних органах зареєстровано. Визнання права власності на недобудовану частину спірної квартири, яка не здана в експлуатацію, виходить за межи повноважень суду і межи заявлених ОСОБА_2 вимог.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а тому у відповідності до приписів ч. 5 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи апеляційним судом в розмірі 606 грн 32 коп.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Варвинського районного суду від 21 лютого 2017 року скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4, відмовивши ОСОБА_4 в задоволенні позову про поділ майна подружжя та припинення права на частку квартири та земельної ділянки у зв'язку з немложливістю спільного користування та виплату грошової компенсації.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції в сумі 606 грн 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: