Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/2560/16-ц

Провадження № 2/185/116/17

13 лютого 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бабій Сергія Олександровича, за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення договірних обов'язків ФЛП ОСОБА_2по організації роботи на виготовлення і передачу власність ПВХ конструкції по розцінкам виконання,

В С Т А Н О В И В:

14.03.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, яким, відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 17.08.2016 р. (а.с.24), просив суд: розірвати договір від 15.09.15, який має численні істотні неточності, по ст. 18 договір визнається недійсним та по п. 8 неточності у ньому тлумачаться на користь споживача, вартість конструкції має бути відшкодована у сумі 5 500 грн. із стягненням в день розірвання договору, стягнути матеріальний збиток у 10-тиразовому розмірі у сумі 55 000 грн., відшкодувати 1650 грн. та відшкодувати 8 500 грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, у позовній заяві від 14.03.2016 р. та в уточненій позовній заяві від 17.08.2016 р. посилався на те, що 16.09.2015 р. між сторонами у справі було укладено договір про виготовлення та установку виробів ПВХ конструкцій. Позивач оплатив відповідачу вартість робіт в сумі в сумі 5500,00 гривень. Після монтажу виробів ПВХ конструкцій (вікон), було зясовано, що з вини відповідача, дані ПВХ конструкції не можливо використовувати за призначенням, що зумовило звернення позивача із позовом до суду через ухиляння відповідача від задоволення законних вимог позивача.

Позивач в судовому засіданні 31.01.2017 р. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 31.01.2017 р. заперечував проти позову, посилаючись на те, що згідно укладеного між сторонами договору з боку відповідача зобовязання а договором від 15.09.201п. року було виконано, товар доставлений позивачу та змонтовано, відсутність претензій з монтажу підтверджено підписаним ним актом, а наявність недолікив у виробах позивачем не доведено.

У судове засідання, призначене на 13.02.2017 р., позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у судове засідання, призначене на 13.02.2017 р., не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, ивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчиняли дії, спрямовані на укладення та виконання між ними договору підряду на виготовлення та передачу у власність позивача із боку відповідача ПХВ констрікцій, проте саме такий правочин між сторонами так і не було вчинено.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Проте, із змісту підписаних сторонами документів (а.с.7,8,12,37,38) вбачається, що сторонами не було узгоджену таку істотну умову договору, як предмет правочину, оскільки сторонами було узгоджено лише окремі характеристики ПХВ виробів колір профілю, кількість стекол у його заповненні. Зі змісту ст. 837 ЦК України випливає, що предметом договору підряду є як сама робота (виготовлення, обробка, переробка, ремонт речі або виконання іншої роботи), так і її результат. Натомість, жодні інші характеристики товару, навіть його габаритні розміри, сторонами у письмові формі узгоджено не було. При цьому, за ст. 857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру; виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові; результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. Підписані сторонами документи не містять відомостей, визначених ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» про те, які саме ПВХ конструкції виготовляються, їх назву, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, обєм тощо), умови використання. Відповідачем не було надано належних доказів того, що замовлення № 321232 від 15.09.15 р., яке було направлено ним безпосередньому виробнику ПХВ конструкцій, було погоджено позивачем, оскільки підписано лише самим відповідачем (а.с.13).

Як розяснив Верховний Суд України в п. 12 Пленуму «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Продавець, виготівник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору.

Позивачем було заявлено вимогу «розірвати договір від 15.09.15, який має численні істотні неточності, по ст. 18 договір визнається недійсним та по п. 8 неточності у ньому тлумачаться на користь споживача, вартість конструкції має бути відшкодована у сумі 5 500 грн. із стягненням в день розірвання договору».

Підстави для зміни або розірвання договору визначені у ст. 651 ЦК України.

Так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Згідно ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Разом з тим, позивачем не був доведений факт одночасного існування всіх чотирьох умов для розірвання договору, передбачених ч.2 ст. 652 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-167цс13 від 19 лютого 2014 року.

Проте, оскільки сторонами договору під час його підписання не було досягнуто згоди щодо визначення характеристик ПХВ виробів, що істотною умовою для договору даного виду, у зв'язку з чим та у відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір підряду не є укладеним, це зумовлює відмову у задоволенні вимоги позивача про розірвання договору від 15.09.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Так само є безпідставними посилання позивача в обґрунтування розміру коштів, які мають бути стягнуто з відповідача на його користь п.п.1, 7 12 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», у тому числі в рахунок завданої йому моральної шкоди, оскільки відповідними положеннями ч. 1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів, при цьому за ч.2 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідні суми штрафів зараховуються до державного бюджету, а не сплачуються споживачам.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. У даному випадку правовідносини, що виникли між сторонами у справі є позадоговірними і відшкодування матеріальної та моральної шкоди у випадку порушення інтересів позивача із підстав, визначених Законом України «Про захист прав споживачів», не передбачено. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявності моральної шкоди, не надано доказів її завдання, та не доведено причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та заподіянням внаслідок цих дій моральної шкоди позивачу, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

За встановлених судом обставин справи та відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого в ст.11 ЦПК України, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача, як їх викладено у заяві про уточнення позовних вимог від 17.08.2016 р. (а.с.24), повністю, оскільки на правовідносини сторін мають поширюються положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави), а позивачем відповідні вимоги до відповідача із вказаних підстав не заявлялись, при цьому позивач не позбавлений права заявити їх у майбутньому.

Оцінюючи доводи позивача, викладенні в обґрунтування позовних вимог у позовній заяві від 14.03.2016 р. та в уточненій позовній заяві від 17.08.2016 р., суд також виходить із того, що відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень ("Проніна проти України", рішення від 18.07.2006, N 63566/00, п. 23; "Руїз Торія проти Іспанії", рішення від 09.12.1994, Серія A, N 303-A, § 29).

Згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 59-60, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 232, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати по справі по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій