АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Панченка М.М.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» Рибака Євгена Володимировича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 001428 від 02 жовтня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» та ОСОБА_5.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 36 000,00 грн..

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 551,20 грн..

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» Рибак Євген Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Суд першої інстанції при вирішенні спору безпідставно надав перевагу загальним нормам цивільного законодавства над спеціальним нормами, якими є норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та Закону України «Про фінансовий лізинг». Зазначив, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів про укладення спірного договору внаслідок введення його в оману та через нечесну підприємницьку практику відповідача. Вважає, що в договорі було детально та доступно зазначено всі умови його виконання, а тому ОСОБА_5 мав повну та достовірну інформацію про послуги відповідача, порядок їх надання та оплати. Помилковим є висновок суду про те, що при укладенні договору фінансового лізингу не було дотримано вимог законодавства, так як сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, визначено необхідні відомості щодо предмету лізингу, строків лізингу та лізингових платежів. Вважає, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» щодо посиленого захисту споживача не застосовуються до спірних правовідносин, так як за нормами даного закону було посилено захист споживача у правовідносинах споживчого кредитування, а у даній справі між сторонами склалися відносини щодо надання фінансових послуг. Так як договір фінансового лізингу не має спільних рис з споживчим кредитуванням, при укладенні таких договорів принцип свободи договору не підлягає обмеженню. Помилковим вважає висновок суду щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, так як в момент його підписання автомобіль в оренду ще не передається, а тому, положення ст. 799 ЦК України не підлягають застосуванню до такого договору. Положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним нормативним актом, який регулює спірні правовідносини, також не вимагається нотаріального посвідчення договорів лізингу, що не було враховано судом першої інстанції. Зазначив, що діючим законодавством не встановлено вимог щодо обов'язкового отримання ліцензії для здійснення діяльності з фінансового лізингу, так як для провадження такої діяльності достатньо отримати довідку від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Необґрунтованим вважає застосування судом першої інстанції до даного спору правових позицій Верховного Суду України у інших справах щодо оспорювання договорів фінансового лізингу, так як предметом спору в даних справах були договори з іншими лізинговими компаніями, при цьому доказів того, що умови їх договорів тотожні з умовами договорів, які укладаються з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» матеріали справи не містять. Вважає, що позивачем жодним чином не було доведено, що умови укладеного з ним договору фінансового лізингу є несправедливими та будь-яким чином порушують принцип добросовісності або допускають дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін.

В судове засідання сторони не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, позивач причину своєї неявки суду не повідомив, а представник відповідача просив розглядати справу у його відсутності, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_5 було укладено договір фінансового лізингу №001428, відповідно до умов якого товариство взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Toyota» та передати предмет лізингу у користування ОСОБА_5 на строк та на умовах, передбачених цим договором, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 8.2. договору сторонами було визначено, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору становить 15 720,52 доларів США з урахуванням ПДВ, що в гривневому еквіваленті складає 360 000 грн.

В графіку № 1 до договору фінансового лізингу №001428 сторонами було визначено порядок погашення вартості предмету лізингу.

В додатку № 2 до договору фінансового лізингу №001428 зазначено загальні характеристики предмету лізингу - автомобіль марки «Toyota», модель Corolla, комплекція Style, об'єм двигуна 1,6 АТ.

02 жовтня 2015 року, на виконання умов договору, ОСОБА_5 було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративний платіж в розмірі 36 000,00 грн..

12 жовтня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до товариства з заявою про розірвання договору фінансового лізингу №001428 та повернення адміністративного платежу в розмірі 36 000,00 грн..

Листом від 02 листопада 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» повідомило ОСОБА_5 про розірвання договору з 19 жовтня 2015 року. Також повідомило, що, виходячи зі змісту положень п. 12.1 договору, підстави для повернення платнику адміністративного платежу в розмірі 36 000,00 грн. відсутні.

Звертаючись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів, ОСОБА_5 посилався на те, що при укладенні договору фінансового лізингу №001428 не було дотримано вимог законодавства щодо його обов'язкового нотаріального посвідчення, у лізингодавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відсутня ліцензія на провадження діяльності з надання фінансових послуг, які передбачають залучення фінансових активів від фізичних осіб, що є підставами для визнання укладеного договору недійсним. Також, умови вказаного договору не відповідають положенням законодавства про захист прав споживачів, так як є несправедливими та створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов'язками сторін, що є окремою підставою для визнання цього договору недійсним в порядку ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Задовольняючи позовні вимоги, визнаючи недійсним договір фінансового лізингу № 001428 від 02 жовтня 2015 року і стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_5 адміністративний платіж в розмірі 36 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у лізингодавця ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відсутня ліцензія на здійснення діяльності із надання фінансових послуг з залученням активів фізичних осіб, укладений між сторонами договір не відповідає вимогам закону щодо форми правочину в частині обов'язкового нотаріального посвідчення, умови договору є несправедливими і порушують принцип добросовісності, а тому наявні правові підстави для визнання договору фінансового лізингу № 001428 недійсним та стягнення, у відповідності до ст. 216 ЦК України, на користь позивача сплаченої суми адміністративного платежу в розмірі 36 000,00 грн..

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Стаття 220 ЦК України визначає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як вбачається з аналізу умов договору фінансового лізингу № 001428 від 02 жовтня 2015 року, вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Вказане випливає також з положень ст. 806 ЦК України, в якій вказується, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, в статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначається, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

В пункті 1.3 договору фінансового лізингу № 001428 зазначається, що лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Одночасно, пунктом 10.1 договору передбачається, що до складу лізингового платежу включається також винагорода лізингодавця за передане у лізинг майно.

Згідно п. 2.2. договору, строк лізингу, яким є строк перебування предмету лізингу у користуванні лізингоодержувача, починається з моменту передачі предмету лізингу і підписання відповідного акту та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання.

Таким чином, положення спірного договору фінансового лізингу № 001428 прямо передбачали передачу предмету лізингу - транспортного засобу, у платне строкове користування фізичній особі - ОСОБА_5, що характерно для правовідносин оренди (найму).

Стаття 799 ЦК України визначає, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки спірний договір фінансового лізингу № 001428 містить положення, характері для договору найму транспортного засобу, тобто, на вказаний договір розповсюджує свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» Цивільного кодексу України, зокрема, і в частині обов'язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи, враховуючи, що договір фінансового лізингу № 001428 укладено в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що недотримання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, в силу положень статей 209, 220,799 ЦК України, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Стаття 227 ЦК України також визначає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», лізингові компанії належать до фінансових установ. Фінансовою установою вважається юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

При цьому, під фінансовою послугою розуміються операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів

Стаття 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» прямо встановлює, що фінансовий лізинг є фінансовою послугою (пункт 4 частини 1).

Стаття 7 даного Закону визначає, що у разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Згідно статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності, зокрема, надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

Як зазначається в пункті 1.1 Положення про встановлення обмежень на суміщення діяльності фінансових установ з надання певних видів фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 1515 від 08 липня 2004 року, під прямим залученням фінансових активів варто розуміти цілеспрямовану дію фінансової установи щодо отримання фінансових активів від фізичних та/або юридичних осіб. Опосередкованим залученням фінансових активів є цілеспрямована дія фінансової установи щодо отримання фінансових активів від фізичних та/або юридичних осіб через посередників, а також отримання залишків фінансових активів, які виникли в результаті здійснення звичайної господарської діяльності в інтересах цих осіб.

Згідно статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», фінансовими активами є кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів.

Виходячи з сукупного аналізу наведених норм законодавства, ліцензуванню підлягає діяльність по наданню фінансових послуг, що передбачають цілеспрямоване залучення грошових коштів від фізичних осіб.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору фінансового лізингу № 001428 від 02 жовтня 2015 року, лізингодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» приймає на себе зобов'язання щодо придбавання предмету лізингу і передачу його в користування за відповідну плату, складові якої визначені умовами договору, та включають в себе: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування; відшкодування вартості предмету лізингу; комісію за супроводження договору в розмірі 7 відсотків.

Таким чином, діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», як лізингодавця, характеризується залученням грошових коштів фізичних осіб, які виступають в якості лізингоодержувачів, а тому підпадає під дію статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» в частині обов'язковості ліцензування.

За таких обставин, враховуючи, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відповідна ліцензія на здійснення діяльності з залучення фінансових активів від фізичних осіб відсутня, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування положень статті 227 ЦК України та визнання договору фінансового лізингу № 001428 недійсним.

Як визначено в статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

В правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 16 грудня 2015 рокуу справі № 6-2766цс15,зазначено, що визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Як вбачається зі змісту укладеного договору фінансового лізингу № 001428, умови даного договору призводять до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, встановлюють жорсткі обов'язки та підвищену відповідальність для лізингоодержувача, обмежують його в можливості скористатися правом на розірвання договору.

Так, як встановлено в пункті 3.2.7 договору, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості придбання предмету лізингу, відмови продавця здійснити продаж/поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмету лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому разі лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені ним кошти за мінусом адміністративного платежу.

Одночасно, в пункті 12.1 договору зазначено, що, лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявлення щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення переведення коштів. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки цього розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів. 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Таким чином, вбачається, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу.

Крім того, як визначено в пункті 10.15 договору фінансового лізингу, у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмету лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом п'яти календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.

Вказане положення договору як обмежує можливість ОСОБА_5, як лізингоодержувача, впливати на зміну розмірів лізингових платежів та вартості предмету лізингу, так і надає лізингодавцю можливість збільшувати ціну без надання споживачеві реальної можливості розірвати договір у разі незгоди з таким збільшенням.

Також, відповідно до пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець.

При цьому, сам договір фінансового лізингу № 001428 відомостей щодо продавця предмету лізингу, його найменування і місцезнаходження, не містять.

Стаття 808 параграфу 8 «Лізинг» глави 58 «Найм (оренда)» Цивільного кодексу України, яка розповсюджує свою дію і на договори фінансового лізингу, встановлює, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Так як положеннями спірного договору фінансового лізингу № 001428 не передбачено порядку обрання продавця товару та не встановлено, що вибір продавця здійснюється клієнтом, варто зробити висновок, що вибір продавця предмета лізингу здійснює відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Проте, в порушення ст. 808 ЦК України, лізингодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» обмежив обсяг своєї відповідальності за можливе порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, одночасно, не зазначивши в договорі жодних даних про продавця, його найменування та місцезнаходження, а також інформації про те, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Крім того, згідно пункту 10.14 договору, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін до 12 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення у розмірі 10 відсотків від суми дострокового погашення.

Зі змісту положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" можна зробити висновок, що несправедливим є договірні умови, якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Разом з тим, в пункті 10.14 договору фінансового лізингу встановлено додаткову умову про зміни у витратах, а саме вставлено плату за дострокове його погашення, що є несправедливим, так як споживач зобов'язаний понести грошову відповідальність у випадку належного виконання своїх зобов'язань по сплаті коштів.

Також, як вбачається зі змісту пункту 5.4 договору, лізингодавець не несе відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричиненому навколишньому середовищу, юридичним чи фізичним особам, або майну, що виникли прямо або опосередковано, внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмету лізингу, або стану предмету лізингу, протягом строку лізингу, або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу.

Водночас, пункту 7.3 договору встановлює, що лізингодавець здійснює фактичне страхування предмета лізингу та супутніх ризиків, при цьому, в договорі страхування відшкодування можливого завданого збитку у межах страхової суми має бути встановлене на користь лізингодавця. Витрати, понесенні лізингодавцем в результаті укладення та/або пролонгації договору страхування, компенсуються останньому лізингоодержувачем згідно окремо встановленого рахунку. У разі несплати такого рахунку у строк, що вказаний в ньому, лізингоодержувач зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 10% від суми компенсації.

Таким чином, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» звільнене від будь-якої відповідальності у випадку настання будь-якої події, що призвела до заподіяння шкоди іншим особам внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмету лізингу, разом з тим, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» є отримувачем страхової виплати, яка буде здійснена внаслідок настання такої події. При цьому компенсацію вартості страхових внесків за договором страхування зобов'язаний сплатити лізингоодержувач ОСОБА_5, який також буде нести відповідальність перед третіми особами за заподіяну предметом лізингу шкоду.

Крім того, аналізуючи зміст статті 12 договору фінансового лізингу вбачається, що пунктами даної статті передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовамии договору не встановлено. Також обумовлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, виходячи зі змісту положень оспорюваного договору фінансового лізингу, так як за його умовами виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, права лізингоодержувача по відношенню до лізингодавця суттєво обмежені, при цьому права лізингодавця значно розширені, а обов'язки звужені, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що умови договору фінансового лізингу № 001428 не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими і створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов'язками сторін, що є підставою для визнання договору недійсним в порядку ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За правилом ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки в ході судового розгляду суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність визначених законодавством підстав для визнання укладеного між сторонами договору недійсним, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що сплачений на виконання договору адміністративний платіж в розмірі 36 000,00 грн. підлягає стягненню з Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено факт введення його в оману при укладенні спірного договору не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, так як окремою підставою для визнання договору недійсним є недотримання в момент вчинення правочину вимог щодо нотаріального посвідчення договору, відсутність у відповідача ліцензії та невідповідність умов договору законодавству про захист прав споживачів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сторони в момент підписання договору узгодили між собою зміст своїх договірних зобов'язань на власний розсуд, у відповідності до принципу свободи договору, а тому відсутні підстави для застосування обмежень, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на нормах закону.

Так, стаття 627 ЦК України встановлює, що, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, вбачається, що принцип свободи договору не є необмеженим та повинен узгоджуватися з вимогами Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, зокрема, і Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги по те, що до існуючих між сторонами правовідносин не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», так як вони в більшій мірі регулюють питання споживчого кредитування, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» надає послуги з фінансового лізингу, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з преамбули Закону, він регулює відносини між споживачами послуг, яким є лізингоодержувач ОСОБА_5, та надавачами послуг, яким є виконавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», таким чином, поширює свою дію на існуючі між сторонами правовідносини.

Твердження апеляційної скарги про те, що договір фінансового лізингу не потребує нотаріального посвідчення, так як безпосередньо в момент його укладення предмет лізингу - автомобіль, в оренду ще не передається, правильність висновку суду першої інстанції не спростовують, з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту ст. 799 ЦК України, вимога щодо нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу за участі фізичної особи встановлена незалежно від порядку виконання такого договору чи моменту передання транспортного засобу у користування.

Крім того, як зазначив Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2016 рокуу справі № 6-2766цс15 та про що зазначає і сам апелянт в своїй апеляційній скарзі, договір фінансового лізингу є змішаним, і включає в себе, зокрема, елементи договору оренди (найму).

В статі 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» вказано, що відносини за договором фінансового лізингу регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що положення статті 799 ЦК України, яка відноситься до глави 58 Цивільного кодексу України - «Найм (оренда)», не розповсюджують свою дію на оспорюваний договір.

При цьому необґрунтованим є посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на те, що в правових позиціях у справах № 6-3020цс15, №6-65цс16, № 6-330цс16 Верховний Суд України не зазначив про обов'язковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, що підтверджує той факт, що таке посвідчення не вимагається, оскільки, як вбачається зі змісту постанов у вищевказаних справах, при зверненні до суду позивач не зазначав як підставу недійсності оскаржуваного договору недотримання вимоги закону щодо нотаріального посвідчення, у зв'язку з чим, Верховним Судом України вказаному питанню правова оцінка не надавалася.

Твердження апеляційної скарги про те, що для провадження діяльності з фінансового лізингу достатньо отримати довідку від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а отримання ліцензії не потребується, колегія суддів відхиляє, виходячи з того, що, за змістом ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» діяльність з надання фінансової послуги із прямим або опосередкованим залучення фінансових активів від фізичних осіб підлягає ліцензуванню.

Так як фінансовий лізинг передбачає залучення фінансових активів, якими є грошові кошти, зокрема і від фізичних осіб, якщо саме фізична особа виступає лізингоодержувачем, за змістом Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» для провадження такої діяльності необхідно отримувати ліценцію.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови договору лізингу не порушують принцип добросовісності, не завдають шкоди ОСОБА_5 як споживачу та не свідчать про істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків лізингоодержувача та лізингодавця, а тому не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З аналізу умов укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № 001428 вбачається, що його умови є несправедливими, так як, в порушення принципу добросовісності, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Зокрема, вбачається, що в договорі обмежені права лізингоодержувача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним своїх обов'язків, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, так як виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача; в статті 12 договору, яка містить положення щодо відповідальності сторін, передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, в той час як адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем положення статті не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу у разі прийняття рішення про розірвання договору; понесення пов'язаних із договором додаткових витрат і будь-яка відповідальність за заподіяння шкоди третім особам покладається на лізингоодержувача, в той час, як можливу страхову винагороду отримуватиме лізингодавець.

Вказані умови договору в сукупності свідчать про те, що зміст договору фінансового лізингу № 001428 не відповідає положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», його умови є несправедливими по відношенню до ОСОБА_5, як споживача, а тому наявні правові підстави для визнання такого договору недійсним.

Твердження апелянта про те, що передбачені договором штрафи не встановлюють непомірно жорстку відповідальність для лізингоодержувача, а виступають лише як спосіб захисту лізингодавця від необґрунтованої відмови клієнта від укладення договору, колегія суддів не приймає до уваги, так як вбачається, що сплата штрафу здійснюється у випадку, коли розірвання договору відбувається при обставинах, за яких лізингодавець не вчиняє передбачених договором дій на користь лізингоодержувавча, таким чином, клієнт не лише не отримує жодного виконання за договором, а й сплачує штраф на користь надавача послуг.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» Рибака Євгена Володимировича відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» Рибака Євгена Володимировича відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: