Провадження №2/748/34/17
Єдиний унікальний № 748/2053/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Меженнікової С.П.

при секретарі Медвідь А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом та визнання свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок незаконним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним вище позовом, просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 05 травня 2015 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Анисів, вул. Шевченка, будинок 100, Чернігівського району Чернігівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що правовстановлюючий документ на будинок на спадкодавця не видавався, тому вона позбавлена можливості оформити спадщину на своє імя.

В ході судового розгляду, позивачем було збільшено позовні вимоги, про що подано відповідну заяву, згідно якої позивач доповнила позов позовними вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок за адресою: с. Анисів, вул. Шевченка, будинок 100, Чернігівського району Чернігівської області, виданого на імя ОСОБА_3 10 жовтня 1990 року, як на голову колгоспного двору, вказуючи, що в судовому засіданні з наданих Анисівською сільською радою документів, було встановлено, що дане господарство відносилося до категорії «робітничий двір» ( а.с. 88).

Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 97).

Відповідач - територіальна громада в особі Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, питання щодо вирішення спору відносять на розсуд суду ( а.с. 95).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом та визнання свідоцтва про право власності незаконним, підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого 10 жовтня 1990 року виконкомом Чернігівської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Чернігівської районної ради народних депутатів №243 від 14.09.1990, житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Шевченка,100 в с. Анисів, Чернігівського району та області належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3, що підтверджується копією указаного свідоцтва (а.с.9).

Зі змісту зазначеного свідоцтва вбачається, що право власності на спірний будинок визнано не за однією особою ОСОБА_3, а за колгоспним двором в цілому, головою якого був останній.

Проте, згідно довідки виконкому Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №1343 від 14.11.2016, станом на 01.07.1990 та на 15.08.1991, спірний будинок відносився до категорії «робочий двір» і на цей період в ньому були зареєстровані та проживали власник ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_4, та їх сини ОСОБА_2, ОСОБА_5 ( а.с.55).

Викладені в даній довідці виконкому Анисівської сільської ради обставини підтверджуються наданими суду погосподарськими книгами за 1986 - 1990 та 1990-1995 роки, відповідно до яких, суспільна група господарства №100 по вул. Шевченка в с. Анисів є «робочий двір»: головою двору якого є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, робочий, працюючий на Південно-Західній залізниці 117 км., а членами господарства зазначено - його дружину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, робоча, працююча у рибколгоспі; сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючий слюсарем в колгоспі ім. Герасименка; сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який, 19.11.1989 вибув на службу в армії, повернувся 12.12.1991, працював у колгоспі ім. Герасименка . Згідно записів погосподарських книг, даний житловий будинок був побудований у 1962 році.

До того ж, як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Чернігівської районної ради народних депутатів, на підставі якого було видано ОСОБА_3 спірне свідоцтво, в ньому йдеться про оформлення документів на право особистої власності та про видачу свідоцтва про право особистої власності, зокрема і на ОСОБА_3 на житловий будинок №100 по вул. Шевченка в с. Анисів. В даному рішенні не зазначається, що зазначене господарство відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» і що ОСОБА_3 необхідно видати свідоцтво як на голову колгоспного двору (а.с.83-86).

Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при ОСОБА_6 СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при ОСОБА_6 СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при ОСОБА_6 СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником ОСОБА_6 комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином,садиба, що розташована по вул. Шевченка,100 в с. Анисів Чернігівського району та області мала статус робочого двору і головою робочого двору був ОСОБА_3.

До даного висновку, суд прийшов за результатами оцінки належності, допустимості, достовірності вказаних вище доказів окремо та їх взаємний зв»язок у сукупності.

Отже, зазначення у спірному свідоцтві про право особистої власності на будинок №100 по вул. Шевченка, у с.Анисів, відомостей, які свідчать про віднесення даного господарства до суспільної групи господарств «колгоспний двір», не відповідають дійсності.

В разі віднесення господарства до робочого, норми статей 120,123 ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягало розподілу між його членами, не застосовуються.

Відповідно до записів у свідоцтвах про смерть серії І-ЕЛ № 086195, серії І-ЕЛ №248477, серії І-ЕЛ №254801, серії І-ЕЛ №223544, ОСОБА_3 помер 24 березня 2008 року, ОСОБА_4 померла 26 січня 2015 року, ОСОБА_2 - 05 травня 2015 року, ОСОБА_5 - 10 листопада 2013 року (а.с.5-8).

Згідно довідок виконкому Анисівської сільської ради №№ 1339, 1340, 1341, 1342 від 14.11.2016, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на день своєї смерті були зареєстровані та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_5. Разом з ОСОБА_3 на день його смерті були зареєстровані та проживали - дружина ОСОБА_4, сини - ОСОБА_2 та ОСОБА_5. На день смерті ОСОБА_5 були зареєстровані та проживали мати - ОСОБА_4 та брат - ОСОБА_2, на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав її син ОСОБА_2, а ОСОБА_2 на день смерті проживав та був зареєстрований один ( а.с.49-52). Їх родинні відносини підтверджуються копіями свідоцтв про народження ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ( а.с.14,15). Факт перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується копієї свідоцтва про одруженння серії VI-УР № 054004 від 21.05.1966 ( а.с. 21).

Відповідно до наданої Чернігівською районною державною нотаріальною конторою інформації № 45551/01-16 від 15.11.2016, спадкові справи після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, не відкривалися ( а.с.42).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємці першої черги за законом, вважаються такими, що прийняли спадщину, після смерті 24.03.2008 ОСОБА_3 - його дружина ОСОБА_4 та сини - ОСОБА_5 і ОСОБА_2, після смерті 10.11.2013 ОСОБА_5 - його мати ОСОБА_4 та брат ОСОБА_2, після смерті 26.01.2015 ОСОБА_4 - її син ОСОБА_2.

Як вбачається із копії спадкової справи № 411/2015 року, наданої суду Чернігівською районною державною нотаріальною конторою, після смерті 05.05.2015 ОСОБА_2 відкрита спадкова справа. Із заявою про прийняття спадщини 15 серпня 2015 року до нотаріальної контори звернулася позивач ОСОБА_1, яка є спадкоємцем п"ятої черги. Мати позивача - ОСОБА_7, яка є рідною тіткою спадкодавця та, відповідно до ст.1264 ЦК України, є спадкоємцем третьої черги, спадщину після смерті племіника не прийняла. 24.02.2016, після спливу шестимісячного терміну, нотаріусу подала заяву, в якій повідомила, що на спадщину племіника не претендує і до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини звертатися не буде. Свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок позивачу не видавалося. ( а.с. 42-48 ).

До складу спадщини, після смерті ОСОБА_2, ввійшов і житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шевченка,100 в с. Анисів Чернігівського району та області, який він отримав в порядку спадкування, як спадкоємець першої черги за законом, після смерті батька ОСОБА_3Я, матері ОСОБА_4 та брата ОСОБА_5

Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки спадкоємець попередньої черги - ОСОБА_7 спадщину не прийняла, до позивача ОСОБА_1, як до спадкоємця п"ятої черги, відповідно до ст.ст.1218, 1258 ЦК України, перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавцю ОСОБА_2, зокрема і на спірний будинок в цілому.

Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» від 04.11.2015 №578, право власності на будинок з надвірними будівлями по вул.Шевченка,100 в с. Анисів, Чернігівського району та області зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.35).

Враховуючи, що ОСОБА_2 за життя правовстановлюючі документи на будинок та господарські споруди в с. Анисів Чернігівського району, по вул. Шевченко,100, не оформив, позивач позбавлена можливості в нотаріальній конторі оформити спадщину на своє імя.

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є те, що за життя спадкодавцем ОСОБА_2 не було оформлено правовстановлюючі документи на будинок.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шевченка, 100, в с. Анисів, Чернігівського району Чернігівської області, підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №100 по вул. Шевченко в с. Анисів Чернігівського району Чернігівської області виданого 10.10.1990 ОСОБА_3, незаконним, суд приходить до наступного висновку.

За положеннями частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування визнається судом незаконним, якщо він не відповідає законові і порушує права власника.

В даному випадку, оспорюване свідоцтво про право власності хоча і не відповідає вимогам закону, проте не порушує право власності позивача ОСОБА_1, а отже підстав для визнання його нечинним, відповідно до положень ст. 393 Цивільного кодексу України, у суду не має.

За таких обставин, позовні вимги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом та визнання свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок незаконним, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 13, 14, 60, 208, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 393, 1218, 1258, 1261, 1263,1265 , 1267, 1268,1269,1270 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом та визнання свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок незаконним, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Анисів, вул. Шевченка, буд.100, Чернігівського району Чернігівської області, як за спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 05 травня 2015 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_8