АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Рейнарт І.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Економічного розвитку і торгівлі України про звільнення та надання трудової книжки.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Міністерства Економічного розвитку і торгівлі України про звільнення та надання трудової книжки.

Зазначав, що 03 лютого 2015 року працюючи на посаді заступника директора ДП «Інвест Україна» звернувся до Голови Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами з заявою про звільнення його за власним бажанням з 17 лютого 2015 року у зв'язку з переїздом до іншого міста проживання та видати йому належним чином оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення, а також довідку про заробітну плату встановленого зразку.

Посилаючись на те, що на момент звернення в суд відповідач не видав наказ про звільнення та не видав трудову книжку, з урахування уточнених позовних вимог, просив зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України винести наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з 17 лютого 2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України та внести відповідний запис до трудової книжки, видати копію наказу про звільнення з роботи, трудову книжку з відповідно оформленими записами та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення, порушення норм чинного законодавства, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав;

6) працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Як убачається з матеріалів справи, наказом Голови Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України Каськіва В. від 16 липня 2012 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора ДП «Інвест Україна» з 17 липня 2012 року (а.с.69).

З 17 січня 2014 року позивач приступив до виконання обов'язків директора державного підприємства «Інвест Україна» (а.с.23).

Відповідно до п.п. 8.2 п. 8 Статуту ДП «Інвест Україна» директор підприємства має двох заступників, які за його поданням призначаються на посаду та звільняються з посади Органом управління майна.

03 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами з заявою про звільнення його за власним бажанням з 17 лютого 2015 року, у зв'язку з переїздом до іншого міста проживання, та видати йому належним чином оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення, а також довідку про заробітну плату встановленого зразку (а.с.4,5).

Встановлено, що 05 серпня 2015 року КМ України прийнято рішення про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ, що належали до сфери управління Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Відповідно до матеріалів справи, 12 жовтня 2015 року у зв'язку з передачею Державного підприємства «Інвест Україна» до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, особові справи керівників державних підприємств та установ, що належали до сфери управління Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України, в тому числі й особову справу позивача, передано до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Встановлено, що з 05 серпня 2015року органом управління майном ДП «Інвест Україна» є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Відповідно до акту приймання-передачі від 12 жовтня 2015 року Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України передало новому органу управління майном ДП «Інвест Україна» - Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, особову справу в.о. директора ДП «Інвест Україна» ОСОБА_1 в якій не містилось заяви ОСОБА_1 від 03 лютого 2015 року про звільнення з роботи (а.с.75 оборот).

Отже, до відповідача, як до органу управління ДП «Інвест Україна», не надходила заява ОСОБА_1 про звільнення з роботи за власним бажанням, а ця обставина виключає прийняття Міністерством економічного розвитку і торгівлі України рішення про звільнення позивача з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України.

За таких обставин, районний суд правомірно ухвали рішення про відсутність правових підстав до задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність в особовій справі заяви ОСОБА_1 про звільнення не може бути підставою до відмови у позові, остільки ним надано належні докази подання такої заяви до Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України, колегія суддів визнає безпідставними, остільки вказана заява до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не надходила, що виключало правові підстави до розгляду питання про звільнення ОСОБА_1

При цьому, колегія суддів враховує й те, що у відповідності до постанови КМ України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, трудова книжка позивача повинна зберігатись на підприємстві, виконуючим обов'язки директора якого було призначено ОСОБА_1 та де він безпосередньо виконував свої обов'язки, а не в органі, до сфери управління якого належить зазначене підприємство.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/7383/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2670/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Фаркош Ю.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.