Справа № 369/9066/16-ц
Провадження № 2/369/918/17
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Завойській В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права і стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права і стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2015 році, він, ОСОБА_1, створив збірку творів образотворчого мистецтва під назвою «Хрещені вогнем» до якої увійшли твори, присвячені київським князям, запорізьким козакам «Кіборгам» із донецького аеропорту, ОСОБА_3 майдану, студентам-революціонерам із Майдану та іншим сучасним героям. Вказана збірка творів образотворчого мистецтва була зареєстрована у Державній службі інтелектуальної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права № 65872.

13 вересня 2016 року у магазині «Сувенірна лавка» було придбано обкладинку на паспорт, на якій було відтворено його твір. Факт реалізації даного твору ФОП ОСОБА_2 підтверджується товарним чеком, а також відеофіксацією порушення авторського права.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що жодного дозволу на використання його твору образотворчого мистецтва ФОП ОСОБА_2 він не надавав.

ФОП ОСОБА_2, відтворюючи, здійснюючи публічний показ та розповсюджуючи контрафактні примірники його творів, грубо порушила його майнові та немайнові права, як власника створеного твору.

Обкладинка на паспорт, продана ФОП ОСОБА_2 є контрафактним примірником твору, а дії ФОП ОСОБА_2 щодо відтворення та розповсюдження контрафактних примірників творів без відповідного дозволу субєкта авторського права є самостійними порушеннями авторського немайнового та виключного майнового праваДяченка М.В..

Позивач ОСОБА_1 також вважає, що за неправомірне відтворення та розповсюдження контрафактного товаруФОП ОСОБА_2 повинна сплатити йому компенсацію в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що станом на дату подачі позову становить 29000,00 грн..

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальний розмір заробітної плати становить 1450 грн.. З врахуванням викладеного 20 мінімальних заробітних плат * 1450 грн. = 29 000 грн., що становить компенсацію за порушення майнових авторських прав.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 20 мінімальних розмірів заробітних плат, що становить 29 000 грн..

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ФОП ОСОБА_2 та її представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 створив збірку творів образотворчого мистецтва «Хрещені вогнем». Згідно свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір за № 65872, виданого 02 червня 2016 року Державною службою інтелектуальної власності України, автором збірки «Хрещені вогнем» визнано ОСОБА_1.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 13 вересня 2016 року його представник придбав у магазині «Сувенірна лавка» обкладинку на паспорт, на якій було відтворено твір образотворчого мистецтва, автором якого єДяченко М.В., що підтверджується товарним чекомФОП ОСОБА_2.

До матеріалів справи позивачем було долучено копію товарного чеку від 13 вересня 2016 року на купівлю товару обкладинка на паспорт в кількості 1 шт., вартістю 15 грн., з відбитком печатки «Сувенірна лавка» ФОП ОСОБА_2.

До матеріалів справи позивачем долучена роздрікувка з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, який містить інформацію про реєстрацію ФОП ОСОБА_2.

Згідно вказаної роздруківки вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області як фізична особа-підприємець, та має право займатись такими видами діяльності: код КВЕД 47.54 - роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах; кодКВЕД 47.71 - роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.76 роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (основний).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 12 січня 2015 року, 02 лютого 2015 року, 17 червня 2016 року ФОП ОСОБА_2 наймала на роботу в якості продавця товарів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Згідно договору оренди від 23 травня 2012 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_7, вбачається, що ФОП ОСОБА_2 орендувала приміщення загальною площею 12 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 96. Також згідно договору оренди нежитлового приміщення № 25-10/16 від 25 жовтня 2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Рентінг Інвест»вбачається, що ФОП ОСОБА_2 прийняла в строкове платне користування площу нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 136 (поверх 3), функціональне приміщення продаж вишиванок. Згідно договору про надання в користування обєкту торгівельного призначення № 23 від 01 вересня 2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_8, вбачається, що ФОП ОСОБА_2 орендувала обєкт легкі збірно-роздрібні конструкції торгівельного призначення, що розташовані у підземному переході, що знаходиться за адресою: м. Київ, підземний пішохідний перехід, площа Льва Толстого.

Як стверджував позивач у своїй позовній заяві та підтвердив представник позивача у судовому засіданні, на обкладинці паспорта, продаж якого здійснювала відповідач ФОП ОСОБА_2 неправомірно було відтворено зображення козака, автором якого є ОСОБА_1, що є порушенням його авторського права.

Відповідно до положень ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання обєкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання обєкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню обєкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до положень ст.435 ЦК України первинним субєктом авторського права є автор твору. Згідно ч. 1 ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦК України автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу.

Згідно до вимог ст. 441 ЦК України використання твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - це примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема, з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Згідно Закону України «Про авторське право і суміжні права» поняття відтворення це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер. Розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав це будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні було оглянуто відеозапис, на якому, як стверджував представник позивача ОСОБА_1 міститься відеозапис про реалізацію контрафактного товару, із зображенням твору, створеного ОСОБА_1.

Під час перегляду у судовому засіданні відеодиску судом встановлено, що на відеозаписі відзнято момент купівлі обкладинки на паспорт.

На вказаному відеозаписі було зображено, як невідома особа купує обкладинку на паспорт із зображенням «козака з оселедцем» з надписом «Я Українець паспорт». Відеозапис здійснювався за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 106/2, в підземному переході.

Також до матеріалів справи позивачем долучено фотокопію обкладинки на паспорт із зображенням «козака з оселедцем і хрестом на шиї» з надписом «Я Українець паспорт», зображення на якій візуально схоже на зображення, автором якого, як стверджує позивач ОСОБА_1, він є.

У судовому засіданні відповідач заперечувала та пояснила, що вона ніколи не здійснювала підприємницьку діяльність за адресоюм. Київ, пр-т Перемоги, 106/2, яка була зображена на відеозаписі позивача.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що в магазині «Сувенірна лавка», який розташований за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 106/2 підземний перехід, здійснювала свою підприємницьку діяльність саме ФОП ОСОБА_2. Виписаний продавцем товарний чек від 13 вересня 2016 року на купівлю обкладинки на паспорт в кількості 1 шт. також не підтверджує факт розповсюдження контрафактної продукції, оскільки позивачем та його представником не доведено, що товар, який був проданий 13 вересня 2016 року, є твором образотворчого мистецтва, автором якого визнано ОСОБА_1.

На переглянутому в судовому засіданні відеозаписі було зафіксовано, як невідома особа купувала в сувенірній лавці обкладинку на паспорт із зображенням козака, яке лише візуально схоже на авторський твір позивача. Однак стверджувати, що це саме зображення із збірки образотворчого мистецтва «Хрещені вогнем», автором якого є позивач ОСОБА_1, неможливо. Без спеціальних знань суд позбавлений можливості встановити чи дійсно зображення на обкладинці паспорта є відтворенням твору образотворчого мистецтва, який створив ОСОБА_1.

Також на підтвердження того, що відповідач здійснювала продаж контрафактної продукції з відображенням твору образотворчого мистецтва, створеного позивачем, представник позивача надав суду роздруківку з електронної пошти позивача «», зі змісту якого, на думку позивача та його представника, відповідач визнала, що вона здійснювала продаж контрафактної продукції .

Згідно наданої роздруківки з електронної пошти позивача вбачається, що відповідач ФОП ОСОБА_2 зверталась до позивача з електронним листом, в якому зазначила: «…Я займаюсь роздрібною торгівлею вишиванок та українських сувенірів. Ви придбали у нас обгортку на паспорт, де картинка була Ваша авторська робота. Насправді, я і гадки не мала, що ця картинка є авторською роботою, я б ніколи без дозволу автора не продавала. Я придбала дві такі обгортки за тиждень, як ви купили, у фірми яка займається оптовим продажем сувенірів….».

Однак, як пояснила у судовому засіданні відповідач ФОП ОСОБА_2 з даним листом вона дійсно зверталась до позивача ОСОБА_1, оскільки намагалась поспілкуватись з ним з приводу тієї ситуації, яка сталася, та зясувати чому він вважає, що вона використала зображення, автором якого він є.

У судовому засіданні відповідач підтвердила, що вона дійсно зверталась до позивача і писала на його електронну пошту вказаний лист.

Суд критично відноситься до наданого представником позивача доказу, оскільки лист, з яким зверталась відповідачка до позивача також не підтверджує та не спростовує те, що придбана невідомою особою обкладинка на паспорт із зображенням козака є контрафактною продукцією, і що на ній було відтворено зображення «образ козака», автором якого є позивач ОСОБА_1.

Достатніх доказів про те, що продукція, а саме обкладинка на паспорт із зображенням козака, продаж якої, на думку позивача, здійснювала відповідач ФОП ОСОБА_2 є контрафактною, суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (утому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; в) плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору; г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав; е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління; ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі.

Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. Серед яких - право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04.05.2010 року встановлено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Правова охорона поширюється як на оприлюднені, так і на не оприлюднені, як на завершені, так і на не завершені твори, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Особа, яка розповсюджує об'єктиавторськогоправа і (або) суміжних прав без дозволу субєкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04 травня 2010 року встановлено, щопозивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимогивиплати компенсації), якщо вона завдана,та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховоного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04 травня 2010 року суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої субєкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Враховуючи, що позивачем не було доведено той факт, що відповідач використовує продукцію із зображенням, автором якого є позивач ОСОБА_1, тому неможливо стверджувати, що відповідач порушив авторські права позивача, а тому в даному випадку відсутні підстави для покладання на відповідача відповідальності за порушення авторських прав.

Оскільки ні позивач ні, його представник не довели суду, що відповідач здійснювала розповсюдження контрафактної продукції, тому заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідач ФОП ОСОБА_2 компенсації за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 29 000 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування заявлених вимог, що відповідач ФОП ОСОБА_2 здійснювала відтворення і розповсюдження контрафактної продукції, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись п. 12 Постанови Пленуму Верховоного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04 травня 2010 року, ст. ст. 1, 50, 51, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ст. ст. 424, 435, 437, 438, 441 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права і стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.