Справа № 438/552/15-ц
Номер провадження 2/438/29/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Слиша А.Т.

при секретарі Дробчак Г.К.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на незавершене будівництво житлового будинку, суд, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася із вищезазначеним позовом в суд, просить ухвалити рішення, яким визнати незаконною та скасували державну реєстрацію прав ОСОБА_7 на нерухоме майно незавершеного будівництва житлового будинку №238 «б» по вулиці Дрогобицькій у місті Бориславі Львівської області готовністю 61 % відсоток, реєстраційний номер якого: 35095140, що була проведена 08 листопада 2011 р. відповідачем КП Львівської обласної ради «Дрогобицьким МБТІ та ЕО», стягнути із відповідача у її користь усі понесені нею судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у провадженні Бориславського міського суду перебували справи за її позовом до колишнього чоловіка, ОСОБА_3, щодо спільного сумісного майна подружжя, зокрема, щодо будівельних матеріалів та обладнання, з яких побудовано незавершене будівництво житлового будинку на вул.Дрогобицькій, 238 «б» у м. Бориславі. Після перегляду справи у суді апеляційної інстанції рішення Бориславського міського суду від 07.10.2014 року набрало законної сили у частині визнання недійсним договору №1 від 14.04.2011р. про купівлю-продаж будівельних матеріалів, з яких самочинно побудовано незавершене будівництво житлового будинку на вул.Дрогобицькій, 238 «б» у м.Бориславі, що був укладений між ОСОБА_3 та його матірю ОСОБА_7 Однак, у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва житлового будинку №238 «б» по вулиці Дрогобицькій у місті Бориславі від 16 листопада 2011р., укладеного між ОСОБА_7 як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем рішення Бориславського міського суду від 07.10.2014 р. було скасовано та відмовлено у задоволенні позову у цій частині. При цьому, єдиним обґрунтуванням такого рішення суду апеляційної інстанції у цій частині стало посилання на той факт, що державна реєстрація за покійною ОСОБА_7 незавершеного будівництва житлового будинку готовністю 61% по вулиці Дрогобицька, №238 «б» у місті ОСОБА_8 залишалася чинною на момент укладення договору купівлі-продажу цього об'єкта незавершеного будівництва та ніким не оспорювалася.

Відтак, для позивачки єдиним на даний час способом захисту порушених вищезгаданих цивільних прав та інтересів як співвласника спільного сумісного майна подружжя, а саме будівельних матеріалів та обладнання, з яких побудовано незавершений будівництвом спірний житловий будинок №238 «б», а також з метою встановлення справедливості у даному цивільному спорі, є подання даного позову до відповідача КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО».

08 листопада 2011 р. відповідачем КП ЛОР «Дрогобицьким МБТІ та ЕО» була проведена державна реєстрація прав ОСОБА_7 на нерухоме майно незавершеного будівництва житлового будинку №238 «б» по вулиці Дрогобицькій у місті Бориславі Львівської області готовністю 61 % відсоток, реєстраційний номер: 35095140.

Позивач вважає, що вказана реєстрація права власності є незаконною. Зокрема, ОСОБА_7 подала відповідачу з метою реєстрації незавершеного будівництва не всі документи, що встановлено Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженим наказом Міністерства юстиції України за №7/5 від 07 лютого 2002р. Крім того, ОСОБА_7 подала ряд документів, які містять неправдиві відомості щодо спірного обєкта незавершеного будівництва житлового будинку, в тому числі неправдиві відомості, внесені відповідальною службовою особою під час виготовлення та затвердження будівельного паспорта на житловий будинок, неправдиві (сфальсифіковані) відомості щодо початку проведення будівельних робіт, неправдиві відомості щодо особи, для якої виготовлено та видано технічні умови на підключення житлового будинку №238 «б» до електромережі, технічні умови для виготовлення проектної документації на водопостачання та водовідведення, а також неправдиві (сфальсифіковані) відомості, які містяться у повідомленні про початок будівельних робіт щодо здійснення технічного нагляду за будівництвом спірного нерухомою майна.

Так, у технічних умовах №252 для виготовлення проектної документації на водопостачання та водовідведення житлового будинку №238 «б» по вулиці Дрогобицькій у м. Бориславі виправлено особу, якій видаються ці технічні умови, а саме виправлено прізвище ОСОБА_3 на прізвище ОСОБА_7, а також виправлено дату видання цих технічних умов, з 12 липня 2005р. виправлено на 12 липня 2011р. Крім цього, у технічних умовах на електропостачання від 08.06.2011 р. за №86/11, ініціали та прізвище особи, якій вони видаються, виправлено з ОСОБА_3 на ОСОБА_7, також виправлено дату видання цих технічних умов з 08 жовтня 2003р. на 08 серпня 2011р. та виправлено номер технічних умов з 86/03 на 86/11.

Тому, очевидно, що жодних технічних умов на виготовлення проектної документації на водопостачання та водовідведення житлового будинку, а також на підключення до електромережі уповноваженими юридичними особами м. Борислава ОСОБА_7 не виготовлялось та не видавалось, а будівельний паспорт на ім'я ОСОБА_7 на спірний незавершений будівництвом житловий будинок 238 «б» виготовлено на підставі сфальсифікованих невідомою на даний час особою документів. Відтак, такий будівельний паспорт не може вважатися належною проектною документацією, що стала підставою для реєстрації відповідачем права власності на обєкт незавершеного будівництва спірного житлового будинку, оскільки у цьому документі міститься безліч неправдивих (сфальсифікованих) відомостей щодо об'єкта нерухомого майна.

Ряд неправдивих (сфальсифікованих) відомостей містить і повідомлення про початок будівельних робіт, а саме про нібито початок будівництва ОСОБА_7 спірного незавершеного будівництвом житлового будинку.

Крім цього, як вбачається із договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва від 16.11.2011 р., усупереч положенням абзацу 2 пункту 2.2. Тимчасового Положення не додано жодного правовстановлюючого документу згідно додатку №2, що посвідчував би факт виникнення права власності на спірне майно, що у відповідності до пунктів 3.5 та 3.5.4. Тимчасового Положення є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації, чого відповідачем не було зроблено.

Також викликають сумнів достовірність даних технічної інвентаризації спірного нерухомого майна відповідачем у справі, оскільки на момент проведення такої технічної інвентаризації у КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» уже повинні були бути зареєстрованими матеріали технічної інвентаризації на незавершений будівництвом той самий житловий будинок №238 «б» по вулиці Дрогобицькій у м. Бориславі, що були виготовлені на імя її колишнього чоловіка ОСОБА_3 Адже, даний житловий будинок ніколи не зносився, а на його місті розташування ОСОБА_7 насправді не здійснювала жодного будівництва фактично аналогічного житлового будинку під тим же реєстраційним номером, а тільки було здійснено з метою подальшого незаконного відчуження цього спірного нерухомого майна, що є обєктом спільного сумісного майна подружжя, виготовлення ряду сфальсифікованих документів, на підставі яких здійснено незаконну формальну реєстрацію цього майна на покійну матір ОСОБА_3 - ОСОБА_7

Абзацом першим пункту 3.8. Тимчасового Положення передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Але цього немає у даному випадку, оскільки подані для державної реєстрації документи заявником (чи її представником) ОСОБА_7 є сфальсифікованими та містять ряд неправдивих відомостей, а тому заявлені права не відповідають цим поданим документам, оскільки жодним чином згадані документи не підтверджують факту виникнення саме у ОСОБА_7 права на спірне майно у зв'язку з його нібито побудовою останньою.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 18 травня 2015 року у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» ОСОБА_9, яка діє на підставі довіреності від 30 січня 2017 року, проти позову заперечила. Зазначила, що на підставі поданих заявником ОСОБА_7 документів 08 листопада 2011 року реєстратором КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» ОСОБА_10 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та зареєстровано право власності згідно витягу №31966366 на обєкт незавершеного будівництва, готовність незавершеного будівництва житлового будинку - 61 % за адресою: Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька,238 «б» за гр.ОСОБА_11, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 35095140. Первинна інвентаризація вищезгаданого житлового будинку була проведена в жовтні 2007 року на підставі замовлення ОСОБА_3 Поточна інвентаризація даного будинку була проведена 08 листопада 2011 на підставі замовлення ОСОБА_7 Зазначені інвентаризації проводились інженером-інвентаризатором ОСОБА_12

Заявником ОСОБА_7 реєстратору КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» були представлені наступні документи: державний акт на землю, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, будівельний паспорт на обєкт та технічні умови водопостачання, водовідведення та електропостачання.

Реєстрація права власності вищезгаданого обєкту нерухомості проводилась згідно чинного на момент реєстрації «Тимчасового положення про порядок проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 /зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р./ (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010р. №1692/5), яким передбачено чіткий порядок подання, розгляду, прийняття рішення та реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні, що спрямоване на забезпечення визнання та захисту майнових прав громадян. Державний реєстратор установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на обєкт нерухомості, інших підстав для відмови в реєстрації прав. Реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Із цього випливає, що рішення про державну реєстрацію права власності реєстратор приймає на підставі оцінки поданих документів в їх сукупності, а також на підставі матеріалів технічної інвентаризації. Адже п.3.6 зазначеного Тимчасового положення передбачено, що реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації обєкта, права відносно якого підлягають реєстрації з дотриманням вимог пункту 2.4 цього Положення.

Вважає, що всі вчинені дії зі спірним майном, а саме: первинна інвентаризація вищезгаданого житлового будинку від 17 квітня 2008 року на підставі замовлення №343 третьої особи ОСОБА_3, а також поточна інвентаризація даного будинку була проведена 21 листопада 2011 року на підставі замовлення №580 ОСОБА_7, а в подальшому прийняття рішення про державну реєстрацію прав та зареєстровано право власності згідно витягу №31966366 на обєкт незавершеного будівництва, готовність незавершеного будівництва житлового будинку -61 % за адресою: Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька,238 «б» за гр.ОСОБА_11, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 35095140, - жодним чином не порушили прав позивача ОСОБА_1, оскільки позивач не являється власником спірного майна, і, відповідно, оскаржувана реєстрація права власності за ОСОБА_7, проведена державним реєстратором БТІ, не ущемила прав позивача. Жодних доводів та доказів про порушення своїх прав позивачем у матеріалах позовної заяви не наведено. Відтак, просила у задоволенні позову відмовити з огляду на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання, яке відбулось 09 лютого 2017 року не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі договору від 19 травня 2015 року у судовому засіданні вважають, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, та просять застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити у задоволенні позову, оскільки вважають, що такий пропущений позивачем без поважних причин.

Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, представників сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України)

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Судом встановлено, що 08 листопада 2011 року реєстратором КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» ОСОБА_10 було розглянуто заяву про державну реєстрацію прав, подану ОСОБА_7 для проведення державної реєстрації незавершеного будівництва, що знаходиться м.Борислав, вул.Дрогобицька,238 «б», 73; порядковий номер заяви в журналі обліку заяв про державну реєстрацію прав 5438 від 08.11.2011року; та відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав прийнято рішення про державну реєстрацію обєкту незавершеного будівництва, що розташований за адресою м.Борислав, вул.Дрогобицька,238 «б» з присвоєнням реєстраційного номера 35095140 (аркуш реєстраційної справи 8). Про що зазначеним бюро технічної інвентаризації видано ОСОБА_7 про державну реєстрацію прав від 08.11.2011; номер витягу: 31966366; реєстраційний номер: 35095140; тип обєкта: обєкт незавершеного будівництва, готовність незавершеного будівництва житлового будинку -61 %; адреса обєкта : Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька,238 «б» (аркуш реєстраційної справи 4).

Реєстрація права власності проведена державним реєстратором БТІ за ОСОБА_7 на підставі предявлених останньою правовстановчих документів, а саме державного акту на право приватної власності на землю розміром 0,06 га за адресою: Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька, 238 «б» (аркуш реєстраційної справи 6), договору дарування земельної ділянки, а також повідомлення про початок виконання будівельних робіт та будівельного паспорта (наявні в матеріалах реєстраційної справи), а також на підставі матеріалів технічної інвентаризації (інвентаризаційна справа №4954).

Твердження позивача ОСОБА_1, що ОСОБА_7 подала відповідачу, з метою реєстрації незавершеного будівництва, ряд документів, які містять неправдиві відомості щодо спірного обєкта незавершеного будівництва житлового будинку, в тому числі неправдиві відомості, внесені відповідальною службовою особою під час виготовлення та затвердження будівельного паспорта на житловий будинок, неправдиві (сфальсифіковані) відомості щодо початку проведення будівельних робіт, неправдиві відомості щодо особи, для якої виготовлено та видано технічні умови на підключення житлового будинку №238 «б» до електромережі, технічні умови для виготовлення проектної документації на водопостачання та водовідведення, а також неправдиві (сфальсифіковані) відомості, які містяться у повідомленні про початок будівельних робіт щодо здійснення технічного нагляду за будівництвом спірного нерухомою майна спростовуються показами в судовому засіданні свідків ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_12.

Зокрема із показів в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 вбачається, що остання працювала в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» інженером-інвентаризатором. Первинна інвентаризація вищезгаданого житлового будинку проводилась свідком у 2008 року на підставі замовлення ОСОБА_3, а також поточна інвентаризація у 2011 році на замовлення ОСОБА_7 Досліджуваний обєкт був поштукатурений зовні та зсередини. Свідком при первинній та поточній інвентаризації досліджувався той самий обєкт.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у судовому засіданні показали, що являється працівниками архітектурно-планувальної групи Дрогобицької міської ради. Свідки приймали замовлення від ОСОБА_7У, а в подальшому виготовили ескіз намірів забудови на земельній ділянці для будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Дрогобицькій №239 «б» в м. Бориславі. У звязку із спливом часу не можуть стверджувати, чи була вільна дана земельна ділянка від забудови.

Свідок ОСОБА_14 показав суду, що займає посаду начальника відділу архітектури та містобудування Бориславської міської ради. Свідок показав що жовтні 2011 року видав будівельний паспорт на індивідуальний житловий будинок, місцезнаходження земельної ділянки м.Борислав, вул.Дрогобицька,238 «б» замовнику ОСОБА_7 При виготовленні технічного паспорта на обєкт не виїзжав, оскільки в цьому не було потреби. У 2001 році свідок видавав технічний паспорт на іншого власника даної земельної ділянки ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції згідно із Законом України від 11.02.2010року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (державна реєстрація прав)- офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; нерухоме майно- земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

З 01 жовтня 2010 року набрав чинності наказ Міністерства юстиції України від 28.07.2010року №1692/5, яким Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, викладене в новій редакції із зміною назви на Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (надалі- Положення). Відповідно вказаного Положення (із змінами і доповненнями, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п.1.2). Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п.1.3). Обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування (п.1.4). Державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: 1)житлові будинки; 2)квартири; 3)будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; 4)споруди (інженерні, гідротехнічні тощо); 5)приміщення- частини внутрішнього об'єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами (п.1.5). Державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт (п.1.7). Реєстратор БТІ самостійно: 1)приймає на розгляд заяви про державну реєстрацію прав та, у випадках, встановлених Положенням, зупиняє їх розгляд; 2)приймає рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації; 3)присвоює реєстраційний номер об'єкту, права щодо якого підлягають державній реєстрації; 4)видає витяги про державну реєстрацію прав; 5)робить відмітку (штамп) про державну реєстрацію прав на правовстановлювальних документах (у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно); 6)відкриває і закриває розділи Реєстру прав; 7)відкриває, веде та закриває реєстраційні справи; 8)надає інформацію з Реєстру прав у формі витягу та інформаційної довідки або відмовляє у її наданні; 9)здійснює інші повноваження, передбачені Положенням (п.1.13). Для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1 (п.2.1). Реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи для проведення державної реєстрації прав, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав; відповідність відомостей про об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, наявним у Реєстрі прав та поданим документам; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають проведенню державної реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно (п.3.1). Рішення реєстратора БТІ про державну реєстрацію прав або про відмову в ній містить: дату й місце прийняття рішення; найменування БТІ та прізвище, ім'я, по батькові реєстратора БТІ; дату прийняття заяви про державну реєстрацію прав та її порядковий номер; прізвище, ім'я, по батькові заявника (заявників); стислий опис об'єкта, щодо якого приймається рішення; реєстраційний номер об'єкта, щодо якого приймається рішення (за наявності); підстави винесення рішення (у разі прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав). Рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в ній може бути оскаржено відповідно до законодавства (п.3.6). Державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, окрім випадків, коли заява про державну реєстрацію прав подається не пізніше ніж через дванадцять місяців після виникнення цього права (п.3.9). На кожний об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації та право власності на який заявлено вперше, реєстратором БТІ відкриваються відповідний розділ Реєстру прав та реєстраційна справа (п.6.1).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що при прийнятті реєстратором бюро технічної інвентаризації зазначеного рішення про державну реєстрацію прав від 08.11.2011, таким була дотримана процедура, передбачена вимогами вказаних Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно».

Разом із тим, суд приймає до уваги правові позиції Верховного Суду України, висловлені в «Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» на офіційному веб-сайті Верховного Суду України, відповідно до яких судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди повинні враховувати положення ч.2 ст.328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На обєкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч.4 ст.334 ЦК виникає з дня державної реєстрації (ст.182 ЦК), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Таким чином, момент виникнення права власності повязується із проведенням державної реєстрації зазначеного права.

Як про те розяснено у п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини третьої статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно.

Разом з тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі.

Як вбачається із рішення Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2015 року (у справі №438/391/11 провадження №22-ц/783/516/15) та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року, при розгляді справи цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Бориславського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_15 про визнання недійними договорів, поділ спільного майна подружжя рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 жовтня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1: про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 26 січня 2011 року, розміром 0,06 га за адресою: Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька, 238-б, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7; про визнання недійсним договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва від 16 листопада 2011р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а саме - житлового будинку, готовність якого складає 61%, що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька, 238-б; про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину будівельних матеріалів та обладнання, що були використані в процесі та для побудови незавершеного будівництвом житлового будинку №238 «б», що знаходиться по вулиці Дрогобицькій у місті Бориславі Львівської області; про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки розміром 0,06 га за адресою: Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька, 238 «б» скасовано і в цих частинах ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 жовтня 2014 року залишено без змін. Тобто, в частині визнання недійсним договору №1 від 14.04.2011р. про купівлю-продаж будівельних матеріалів, з яких самочинно побудовано незавершене будівництво житлового будинку по вулиці Дрогобицькій, №238 «б» у місті ОСОБА_8, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

Таким чином, із вищезазначених судових рішень вбачається та знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, що позивач ОСОБА_1 не являється власником чи співвласником спільного сумісного майна подружжя: будівельних матеріалів та обладнання, що були використані в процесі та для побудови незавершеного будівництвом житлового будинку №238 «б», що знаходиться по вулиці Дрогобицькій у місті Бориславі Львівської області, а також земельної ділянки розміром 0,06 га за адресою: Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька, 238 «б» чи нерухомого майна, на яке згідно спірного рішення реєстратора зареєстровано право власності за ОСОБА_7.

Відповідно ОСОБА_1 є неналежним субєктом оскарження рішення реєстратора КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» від 08.11.2011 року.

Як убачається із п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1грудня 2004р. №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), судовий захист є одним із засобів правової охорони. Конституційним Судом України у Рішенні від 1грудня 2004року №18-рп/2004 надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ч.2 ст.16 ЦК України встановлюються способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обовязку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Адже спосіб захисту суб'єктивного права встановлює визначений законом порядок забезпечення відновлення (визнання) порушених прав і одночасного правового впливу на порушника з метою відновлення порушеної майнової і немайнової сфери.

Позивачем обрано спосіб, застосування якого має на меті відновити порушене, на її думку, право (відновлення становища, що існувало до порушення права) шляхом скасування внесеного за заявою набувача запису до державного реєстру.

Підставою вимог заінтересованої особи є власний, обґрунтований, приватний цивільний інтерес до такого юридичного факту, як перебування обєкта цивільного права у власності конкретної особи чи перебування будь-якого з учасників правочину в певному правовому становищі.

Тому, зясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), можливості порушення права позивача та його захисту в обраний ним спосіб; чи існує в зазначеної юридичної особи обґрунтований цивільний інтерес до обєкта цивільного права; чи є цивільний інтерес третьої особи порушеним фактом проведення державної реєстрації права власності та в чому відповідне порушення полягає; чи є відновлення становища, що існувало до можливого порушення права, тим правовим способом, що не лише ефективно захистить цивільний інтерес третьої особи (позивача), а й буде адекватним та пропорційно збалансованим з негативними наслідками скасування права власності для співвідповідача й інших осіб, - суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 не є власником спірного нерухомого майна, на яке оскаржуваним рішенням реєстратора БТІ зареєстровано право власності за ОСОБА_7, заявлені позивачем права й інтереси не відповідають вимогам законодавства, позивач не є належним субєктом оскарження зазначеного рішення реєстратора про державну реєстрацію прав.

Суд не вбачає порушення рішенням реєстратора бюро технічної інвентаризації конкретних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, за захистом чи поновленням яких позивач ОСОБА_1 звернулася до суду, предявивши даний позов, не вбачає достатніх правових підстав до скасування державної реєстрації прав, реєстраційний номер: 35095140, вчиненої 08 листопада 2011 року реєстратором Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» ОСОБА_10 про реєстрацію за ОСОБА_7 права власності на нерухоме майно, а саме на обєкт незавершеного будівництва, готовність незавершеного будівництва житлового будинку -61 % за адресою: Львівська область, м.Борислав, вул.Дрогобицька, 238 «б».

Беручи до уваги розяснення, надані у п.п.3, 21, 26, 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», правові позиції Верховного Суду України (постанова від 30.03.2016 у справі №6-107цс16), суд вважає можливим розгляд даного спору в порядку цивільного судочинства.

Щодо заявленої вимоги третьою особою ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності до позовних вимог, суд вважає, враховуючи зміст ч. 3 ст. 267 ЦК України та ст. 30 ЦПК, що заява про застосування строку давності може бути подана лише стороною чи їх представниками, а тому треті особи не мають право на подання такої заяви (постанова ВСУ від 24.06.2015 № 6-738цс15; постанова ВСУ від 18.03.2015 № 6-25цс15). Це також підтверджується п. 2.1 постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 13 від 29.05.2013 року.

Відтак, зясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до переконання про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 16, 57-61, 169, 208, 209-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на незавершене будівництво житлового будинку №238 «б» по вул.Дрогобицькій у м.Бориславі проведеної 08 листопада 2011 року за реєстраційним номером 35095140 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя А.Т.Слиш