Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2001/16-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про визнання недійсним договору за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_4, з посиланням на ст.ст.215, 230 ЦК України, предявив позов про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 901048 від 25.11.2013 року, обґрунтовуючи свою заяву порушенням відповідачем при укладенні договору вимог ч.2, 4 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживача», п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди». Зокрема. До укладення договору йому не було надано детальну інформацію щодо умов кредитування і він підписав договір, не читаючи його, оскільки працівник банку спонукав підписати договір швидше. Банк не мав права встановлювати комісію та визначати у договорі можливість звернення до третейського суду.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та зазначає, що судом не надано належну оцінку доводам заявника про невідповідність договору вимогам законодавства.

Представник відповідача заперечив у задоволенні позову з підстав виконання банком всіх вимог законодавства щодо надання повної інформації про кредит. Вважає, що умова про звернення до третейського суду стосується лише права банку на звернення останнього до боржника про стягнення заборгованості.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У свою чергу зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними.

Судом встановлено, що 25.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (далі ПУАТ «Фідобанк») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 901048 (далі - Договір).

Про отримання договору та додатку № 1 до нього ОСОБА_2 засвідчив своїм підписом.

Згідно із ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Окремою умовою недійсності правочину є навмисне введення стороною правочину другої сторони в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.230 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживача» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Сторони досягли згоди з вказаних істотних умов, що вбачається із розділу І підписаного договору про надання кредиту в розмірі 48500 грн. строком до 24.11.2016 року із сплатою 0,0001% річних, погашення тіла кредиту та процентів до 18 числа кожного місяця згідно додатку № 1 до договору.

Частиною 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі ОСОБА_5) зобовязано кредитодавця перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про : особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні зобов'язальні норми для банків про інформування клієнтів-споживачів перед укладенням відповідного кредитного правочину щодо сукупної вартості кредиту тощо визначені Постановою НБУ N 168 від 10 травня 2007 року.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 про прийняття пропозиції ПУАТ «Фідобанк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (згода) від 21.11.2013 року, останній підтвердив своїм підписом ознайомлення з Правилами та Умовами банківських продуктів, включаючи ОСОБА_1, які є обовязковими для нього, а також надання банком інформації, визначеної у ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг».

Загальні та детальні Умови кредитування, наведено у змісті ОСОБА_6, а графік погашення кредиту та його сукупна вартість у додатку № 1 до ОСОБА_6.

Підписуючи Договір про надання споживчого кредиту від 25.11.2013 року, позивач також підтвердив у п.1.11 ОСОБА_6 надання банком до підписання ОСОБА_6 повної інформації про умови кредитування, ознайомлення із Умовами надання споживчих кредитів, Тарифами та Правилами користування платіжними картками, зміст яких йому зрозумілий.

Також, позичальник у розділі ІІ ОСОБА_6 підтвердив, що договір складається із Заяви, Правил надання банківських послуг, Умов функціонування банківських рахунків, ОСОБА_1 і Правил користування платіжними картками, Умов надання споживчих кредитів, з якими він був ознайомлений.

ОСОБА_6 є зрозумілим та читабельним і складається із двох сторінок, а тому доводи позивача, що він його не зміг прочитати, є необгрунтованими.

Таким чином, позивачем не доведено невиконання банком вимог ч.2 та 4 Закону щодо ненадання йому повної інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту тощо, введення його в оману.

Крім того, у разі ненадання зазначеної у п.2 ст.11 цього Закону інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною 7 ст.15 та ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним.

В той же час судом першої інстанції не враховано правові позиції Верховного Суду України.

Так, у постанові від 16.11.2016 року по справі № 6-1746цс16 Верховний Суд України зазначив, що за положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Розділом 3 Умов надання споживчих кредитів, затверджених Протоколом рішення Комітету з управління продуктами та процесами № 4 від 21.02.2013 року, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, передбачено плату за користування кредитом вигляді у процентів. Будь-яких посилань на підстави нарахування комісії вказані Умови, на відміну від аналогічних Умов, затверджених 23.04.2015 року (п.3.2 комісія сплачується за обслуговування кредиту), не містять.

Відсутнє обґрунтування комісії і у Правилах надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПУАТ «Фідобанк» (додаток № 7 до Протоколу № 10 від 20.03.2017 року засідання Комітету з управління продуктами та процесами).

Представник відповідача не зміг пояснити суду склад послуг, включених у комісію.

З наведеного вбачається, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Суд першої інстанції не звернув увагу, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним і тягне за собою визнання цієї умови недійсною.

Також, пунктом 11.2 Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПУАТ «Фідобанк» визначено підсудність справ, що виникають при виконанні ДКБО, Умов банківських продуктів та ОСОБА_1 з приводу їх виконання, недійсності, припинення або зміни постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або судам загальної юрисдикції.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ОСОБА_5 набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час укладення кредитного договору ОСОБА_5 України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту

14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

ОСОБА_5 правова позиція висловлена Верховним судом України у справі № 6-2074цс15.

Отже, суд дійшов помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем споживач.

Оскільки Правила надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПУАТ «Фідобанк» є складовою ОСОБА_6 про надання споживчого кредиту № 901048 від 25.11.2013 року, п.11.2 Правил в частині визначення підсудності спорів, що випливають із вищевказаного ОСОБА_6, Третейському суді при Асоціації українських банків підлягає визнанню недійсним.

Визнання недійсними умов договору щодо нарахування комісії та визначення підсудності спорів третейському суду не зумовлює зміну інших положень договору що випливають із вимог ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, а тому застосування положень ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» про визнання недійсним договору у цілому неможливе.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в частині задоволених вимог у розмірі 1157,52 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати недійсним п.1.4 договору про надання споживчого кредиту № 901048 від 25.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерного товариства «Фідобанк», та додатку 1 до нього щодо нарахування комісії за обслуговування кредиту.

Визнати недійсним п.11.2 Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПУАТ «Фідобанк» в частині віднесення підсудності спорів, що виникають з договору про надання споживчого кредиту № 901048 від 25.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерного товариства «Фідобанк», Третейському суду при Асоціації українських банків.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на користь держави судовий збір в сумі 1157,52 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: