Справа № 457/614/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/2905/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ПАТ «Дельта-Банк» - Заставного Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права, таке ухвалене без повного, всебічного з'ясування обставин справи. Зазначає, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства, при укладенні кредитного договору не було повідомлено позивача про ризики отримання кредиту в іноземній валюті, пов'язані із збільшенням/коливанням курсу долару США у співвідношенні до гривні, що позбавило останнього можливості за допомогою відповідної інформації оцінити ризики укладення спірного договору, відмовитися від укладення такого або укласти кредитний договір в національній валюті. Посилається на те, що ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування. Не погоджується з посиланням відповідача на п. 10.12 спірного договору як на доказ виконання вимог законодавства, оскільки у зазначеному пункті вказано, що при укладенні договору було надано всю необхідну інформацію, проте не деталізовано, яку саме інформацію було надано позивачу. Зазначає, що судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи, оскільки шляхом проведення такої можна підтвердити факт порушення процедури укладення договору споживчого кредиту. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ПАТ «Дельта-Банк» - Заставного Р.А. про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» 24.03.2008 року було укладено Кредитний договір №1301/0308/88-031, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» зобов'язався надати позивачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 21000 доларів США на строк з 24 березня 2008 року по 23 березня 2018 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені Договором. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Для забезпечення виконання вище вказаного зобов'язання між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір, посвідчений 24 березня 2008 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №442.

Згідно квитанції від 24.03.2008 року позивачка отримала кошти за вищевказаним кредитним договором у розмірі 21000 доларів США. Також, позивачкою було сплачено комісію за перевірку документів за кредитним договором у розмірі 1060,50 грн. та страховий платіж у розмірі 160,09 грн.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» продало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінив ПАТ «Сведбанк», як кредитора у визначених зобов'язаннях.

Матеріалами справи стверджується та сторонами визнається, що кредитний договір виконувався.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд правильно не взяв до уваги посилання позивачки на те, що при укладенні кредитного договору не було повідомлено позивачку про ризики отримання кредиту в іноземній валюті, пов'язані із збільшенням/коливанням курсу долару США у співвідношенні до гривні, що позбавило останнього можливості за допомогою відповідної інформації оцінити ризики укладення спірного договору, оскільки у своїй сукупності докази у справі не свідчать, що у момент укладення оспорюваного договору кредиту не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України. Так, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі; договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; останній не суперечив правам та інтересам позивача. Доказів зворотного суду не надано.

Так, Конституційний Суд України у рішення від 11.07.2013 № 7-рп/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно ст. 12 ЦК України, свої цивільні права особа здійснює вільно, на власний розсуд

Як зазначив Конституційний Суд України у рішення від 10.10.2011 року № 15-рп/2011, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Але це не позбавляє споживачів кредитних послуг необхідності розсудливого й виваженого підходу до наміру отримати такі послуги та реалізації останнього. Тим паче, загальновідомо, що природа кредитних договорів завжди пов'язана з ризиками, у т.ч. валютними, які наперед неможливо передбачити, але настання яких завжди є ймовірним, що для банку, що для позичальника чи для обох відразу.

Разом з тим, матеріалами справи стверджується, що позивачці не надано інформацію про сукупну вартість кредиту та графік погашення кредиту, оскільки графік погашення кредиту та сплати відсотків містить інформацію лише про сплату тіла кредиту. (а.с.11-12)

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Станом на день підписання кредитного договору 24.03.2008 р. позивачка була ознайомлена зі змістом договору, підтвердженням чого є її підпис. У матеріалах справи відсутні докази про пред'явлення позивачем претензій та вимог щодо вказаного кредитного договору до відповідача протягом 2008 - 2015 років.

З позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельтабанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, звернулася лише у травні 2015 року.

А відтак, правильним є висновок суду щодо відсутності поважних причин пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, та відсутності підстави для його поновлення.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене, та те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку з спливом позовної давності, що відповідає встановленим обставинам та положенням закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, такі не ґрунтуються на доказах, а тому визнаються колегією суддів безпідставними.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.