Справа № 388/524/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

10.02.2017 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Марченко О.І.,

представника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відкритого акціонерного товариства «Долинський цукровий завод», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товарна біржа «Кіровоград-експерт» про визнання права власності, зобов'язання сплатити орендну плату та повернути майно, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_3, відкритого акціонерного товариства «Долинський цукровий завод», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товарна біржа «Кіровоград-експерт», посилаючись на те, що 1 січня 2016 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір оренди нерухомого майна № 0101/16-1 (далі - Договір).

Згідно умов Договору фізична особа - підприємець ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 у тимчасове платне користування нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Актом приймання - передачі від 1 січня 2016 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було передано ОСОБА_3 нерухоме майно згідно умов Договору.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.3. Договору, ОСОБА_3 зобов'язаний сплачувати орендну плату у розмірі 2000 грн на місяць, не пізніше третього числа кожного місяця з моменту прийняття нерухомого майна.

Однак, ОСОБА_3 зобов'язання зі сплати орендної плати не виконує, зазначаючи, що відкрите акціонерне товариство «Долинський цукровий завод» не мало права продавати майно, що є предметом договору оренди, оскільки це майно йому не належало.

Таким чином, ОСОБА_3 заперечує дійсність укладеного Договору, не визнає право власності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на майно передане в оренду, відмовляється виконувати зобов'язання зі сплати орендної плати, продовжує користуватися майном переданим в оренду.

У судовому засіданні представник позивача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_1 позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач відкрите акціонерне товариство «Долинський цукровий завод» припинило діяльність без правонаступництва, запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи від 29 грудня 2007 року, № 4000298.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору товарної біржі «Кіровоград-експерт» у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що 14 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Долинський цукровий завод» (названого далі - Продавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (названого далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно якого Продавець продав, а Покупець купив будівлі та споруди відкритого акціонерного товариства «Долинський цукровий завод» для подальшого демонтажу згідно додатку № 1, що є невід'ємною частиною цього Договору. Майно належить відкритому акціонерному товариству «Долинський цукровий завод», і включено Продавцем до продажу за початковою ціною 62995,22 грн з податком на додану вартість. Цей договір зареєстровано на товарній біржі «Кіровоград-експерт», згідно з протоколом від 14 грудня 2006 року. Особи сторін, які підписали договір встановлено, їх дієздатність, правоздатність, повноваження представників перевірено. На підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Біржовий збір та послуги за оформлення Договору сплачено. Реєстраційний номер 300/10 (а. с. 7, 8).

Предметом вищезазначеного правочину було, зокрема: будівля цеху складу механізації площею 48 кв. м; будівля конюшні площею 747,04 кв. м; будівля складів ядохімікатів площею 189,1 кв. м; будівля вагової будки б/п складу буряка з навісом площею 23,94 кв. м; будівля торгового павільйону площею 80 кв. м; будівля операторної АЗС площею 24,9 кв. м; будівля галереї з адмінбудівлі у завод площею 92,3 кв. м; будівля прохідної біля північної сторони воріт площею 4,3 кв. м; будівля прохідної південної площею 8 кв. м; прохідна біля адміністративної будівлі площею 23,5 кв. м; будівля мазутної насосної І підйому площею 67,6 кв. м; будівля вводу кабелів на 35 Кв площею 23,37 кв. м; будівля складу площею 264 кв. м; будівля складу площею 288 кв. м; будівля складу площею 532 кв. м; будівля підсобного приміщення на складі ГЗМ площею 8,4 кв. м; будівля гаража вантажних автомобілів площею 525 кв. м; будівля підсобного приміщення площею 24 кв. м; будівля підсобного приміщення площею 30 кв. м; будівля підсобного приміщення площею 18 кв. м; будівля КПП площею 11 кв. м; будівля електроцеху площею 452,62 кв. м; склад вапнякового каменю зі з. д. естакадою площею 5700 кв. м; склад палива площею 9600 кв. м; зберігання віджатого жому площею 25750 кв. м; поля фільтрації промислової води площею 2160000 кв. м; цегляна димова труба діаметром в основі 5 м висотою 60 м площею 20 кв. м; бурячна з. д. естакади площею 5600 кв. м.

1 січня 2016 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір оренди вищезазначеного нерухомого майна № 0101/16-1 на строк до 31 грудня 2016 року з можливістю пролонгації (а. с. 11, 12).

Цього ж дня, тобто 1 січня 2016 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписано акт приймання-передачі нерухомого майна (а. с. 13).

Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За змістом ст. 182 ЦК України (тут і далі у редакції станом на 14 грудня 2006 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Положеннями ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до чч. 1, 4 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема зазначено, що судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

З огляду на вищезазначене, положення ЦК України у редакції станом на 14 грудня 2006 року передбачали, що договори купівлі-продажу нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а момент їх укладення віднесено до державної реєстрації.

Відповідно до інформації обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» № 28 від 12 листопада 2016 року право власності згідно договору купівлі-продажу від 14 грудня 2006 року, зареєстрованого на товарній біржі «Кіровоград-експерт» за № 300/10, за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 не реєструвалось.

Таким чином, договір купівлі-продажу від 14 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Долинський цукровий завод» та приватним підприємцем ОСОБА_2, зареєстрований на товарній біржі «Кіровоград-експерт» за № 300/10 є неукладеним, тобто у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 не виникло право власності на майно, що є предметом цього договору.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.

Згідно вищезазначеного, оскільки фізична особа - підприємець ОСОБА_2 не є власником спірного майна, відповідно його вимоги у цій справі є необґрунтованими в задоволенні яких має бути відмолено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 182, 316, 317, 328, 334, 392, 640, 655-657, 759, 760, 761, 793 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 57-62, 64, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відкритого акціонерного товариства «Долинський цукровий завод», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товарна біржа «Кіровоград-експерт» про визнання права власності, зобов'язання сплатити орендну плату та повернути майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Долинський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13 лютого 2017 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський