Справа № 297/2465/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., з участю позивачки ОСОБА_1, її представника за договором - адвоката Ламбрух О.С., відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи органу опіки і піклування Берегівської районної державної адміністрації та служби у справах дітей Берегівської РДА за довіреністю - Німец А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог служба у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради, служба у справах дітей Берегівської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог служба у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради, служба у справах дітей Берегівської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації, звернулася із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.01.2006 року шлюб між сторонами був розірваний та після розірвання шлюбу син сторін залишився проживати із позивачкою. Відповідач з часу окремого проживання з позивачкою участі в утриманні і вихованні сина не приймає, батьківські обов'язки не виконує, не спілкується з дитиною та навіть не виявляє бажання зустрічатись із ним. Матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_3 також не надає, не проявляє до сина батьківської турботи, не цікавиться його життям, не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Позивачка неодноразово намагалась залучити відповідача приймати участь у вихованні сина, однак відповідач ОСОБА_3 повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим позивачка просила позбавити його батьківських праві щодо сина ОСОБА_5.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що за відповідач ОСОБА_3 вихованням сина не займається, не цікавиться його життям, духовним та фізичним розвитком. Відповідач матеріально також не забезпечує сина, жодного разу не спитав чи потрібно щось купляти дитині або ж які-небудь оздоровчі поїздки для неї організувати. З часу окремого проживання він жодного разу не появлявся, син з ним не бачився довгі роки. Вона, ОСОБА_1, також пояснила, що вона не чинила перешкоди для відповідача у спілкуванні із сином, оскільки вона сама була зацікавлена у тому, щоб син мав батька, однак відповідач не приходив до нього. У 2010 році вона особисто повідомила відповідача по телефону, в яку школу ходитиме їхній син, однак відповідач жодного разу не приходив навідати сина.

Представник позивачки адвокат Ламбрух О.С. в судовому засіданні пояснив, що сторони з 2004 року перебували у шлюбі, та мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду у 2006 році шлюб між сторонами був розірваний та після розірвання шлюбу син сторін залишився проживати із позивачкою. Позивачка сама виховує сина, який перебуває на її повному утриманні, а відповідач участі в утриманні і вихованні сина не приймає, аліменти не сплачує.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що до 2015 року він сплачував аліменти на утримання сина, однак після того втратив роботу і тому перестав їх сплачувати. Крім того, він дійсно не навідував сина, оскільки не знав місце їх проживання із позивачкою. Останній раз він бачив сина у 2008 році та хотів його навідати, однак позивачка ховалася від нього, мала намір одружитись вдруге та він вирішив не заважати їм. Він, ОСОБА_3, звертався до органу опіки та піклування із заявою з метою встановлення часу для побачення із сином, а також звертався до суду у 2008 році, однак забрав свій позов у зв'язку з тим, що позивачка пообіцяла йому давати бачитися із сином. Проте, сина він так і не міг бачити, оскільки позивачка згаданими діями перешкоджала цьому.

Представник третьої особи органу опіки і піклування Берегівської РДА Німец А.П. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не підтримав та пояснив, що відповідач ОСОБА_3 бажає брати участь у вихованні сина, по місцю проживання характеризується позитивно, сплачував аліменти, у зв'язку з чим вважав за недоцільним позбавляти відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина.

Дитина ОСОБА_5 у відповідності до ч. 2 ст. 171 СК України в судовому засіданні пояснила, що батько до нього не навідувався, він з ним не зустрічався, вважає, що батька слід позбавити батьківських прав.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, представника третьої особи та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.01.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3було розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утриманні сина в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 11-12).

З наданих позивачкою довідки Мукачівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №16 з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів Мукачівської міської ради від 26.04.2016 року та характеристики вбачається, що батько ОСОБА_3 взагалі не навідував навчальний заклад, де навчається син, не цікавиться навчанням дитини і жодного разу не спілкувався з класним керівником (а.с. 13,40).

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Берегівської райдержадміністрації, ОСОБА_3 до червня 2015 працював та сплачував аліменти на утримання сина. Впродовж 2007-2008 років відповідач неодноразово звертався до виконавчого комітету Чопської міської ради про визначення місця і часу зустрічі з дитиною та усунення перешкод у спілкуванні з ним. З метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3-54, 56).

Згідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно приєднаної до матеріалів справи загальних психолого-педагогічних висновків на ОСОБА_5 неповнолітній ОСОБА_5 тримає психологічну дистанцію з батьком, не вважає його своєю родиною (а.с. 41).

Отже судом встановлено, що відповідач вісім років - в період з 2009 року по 2016 роки не виконував свої обов'язки батька щодо неповнолітнього сина, доказів, що в цьому йому перешкоджала позивачка не навів. Не зміг відповідач також пояснити чому через суд не вирішив питання можливості участі у вихованні та спілкуванні з сином, якщо такі перешкоди дійсно були з боку позивачки ОСОБА_1 або її батьків.

Таким чином, оскільки в судовому засідання були встановленібезспірні докази, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання неповнолітнього сина з винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов'язками, тому його слід позбавити батьківських прав щодо його сина- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, ЦПК України, п. 2 ч. 1 ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

рішив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1, батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одної) гривні 20 копійок.

Копію рішення надіслати відділу ДРАЦСу Берегівського районного управління юстиції.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Гал Л. Л.