Справа № 454/1577/16-ц
Провадження № 2/459/91/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судового засідання Черник Т.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника ДП «Львіввугілля» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля», ОСОБА_3 підрозділу «Шахти «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля», ОСОБА_4, з участю третіх осіб: Червоноградської міської ради Львівської області, Комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс», про визнання ордера та корінця ордера на житлове приміщення недійсним, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.02.2017 року, просив визнати недійсним ордер на жилу площу в гуртожитку від 22.12.2014 року №14, виданий ОСОБА_4 ОСОБА_3 підрозділом «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля», на проживання в гуртожитку ОСОБА_3 підрозділу «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля», що на вул. Парковій, 4 в м. Червонограді Львівської області; визнати недійсним корінець до цього ордера; визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням № 20 на вул. Парковій, 4 в м. Червонограді Львівської області; виселити його з цього приміщення; зняти ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання у цьому житловому приміщенні. Вимоги обгрунтовані тим, що з 05.06.2003 року він зареєстрований та фактично проживає в гуртожитку на вул. ІІарковій, 4/20, в м. Червонограді, тобто більше пяти років. Гуртожиток переданий на баланс територіальної громади, тому він має право на приватизацію вказаної кімнати. 23.05.2016 року він звернувся до КП «Комінтех» Червоноградської міської ради, щоб отримати бланк заяви для приватизації кімнати у гуртожитку на вул. Парковій, 4/20 в м. Червонограді. Йому повідомили, що він не має права на приватизацію цієї кімнати, оскільки у ній також зареєстрований ОСОБА_4, який не є членом його сімї.Зареєструвавшись 30.12.2014 року в житловому приміщенні у гуртожитку на вул. Парковій, 4/20 в м. Червонограді, ОСОБА_5 порушив його право на приватизацію цієї кімнати, оскільки лише він набув таке право, так як зареєстрований та фактично там проживає з 05.06.2003 року, тобто більше 5 років, а ОСОБА_5 права на приватизацію ще не набув, оскільки зареєстрований у даному житловому приміщенні тільки з 30.12.2014 року. Зареєструвавшись у цьому житловому приміщенні, ОСОБА_4 фактично позбавив його права на приватизацію.Зі змісту оскаржуваного ордера стало відомо, що його було видано ОСОБА_4, який працює на ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», на проживання у гуртожитку шахти на час роботи на шахті. Зазначив, що ОСОБА_5 на ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» ніколи не працював. Орієнтовно з 2001-2002 років і по сьогоднішній день він постійно працював в Червоноградському міському відділі ГУМВС України у Львівській області, та продовжує працювати вже у Червоноградському MB ГУ НП у Львівській області. Вважає, що ордер на вселення ОСОБА_5 в житлове приміщення № 20 на вул. Парковій,4 в м. Червонограді виданий з грубими порушеннями вимог ЖК України, пунктів 1, 2, 9, 10, 14 Примірного положення № 208. Якщо основною підставою для вселення громадянина в житлове приміщення є ордер згідно законодавства, то відповідно визнання судом ордера недійсним тягне за собою як наслідок втрати права користування цим приміщенням, виселення з такого та відповідно зняття з реєстрації місця проживання.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві, додатково пояснив, що він проживає у гуртожитку, дружина з дітьми проживають окремо, власного житла у нього немає, працівником ДП «Львіввугілля» він ніколи не був. Відповідачу, як працівнику ДП «Львіввугілля», було видано ордер на проживання у гуртожитку, однак відповідач ніколи не був працівником ДП «Львіввугілля».

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні 16.12.2016 року позов не визнав, пояснив, що відповідач фактично проживає у гуртожитку, інші особи, які не є працівниками ДП «Львіввугілля», також мали право вселятись у гуртожиток.

Представник ДП «Львіввугілля» у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ордер на вселення у гуртожиток міг бути виданий як працівнику ДП «Львіввугілля», так і іншій особі, яка не була у трудових відносинах з ДП «Львіввугілля». Просив у задоволенні позову відмовити.

Інші особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 подав заяву від 16.01.2017 року про розгляд справи у відсутності сторони відповідача.

Представник Червоноградської міської ради Львівської області 11.11.2016 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що проти задоволення позову заперечує.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися у судове засідання, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

На підставі матеріалів справи судом установлено наступне.

Згідно з довідкою КП «Комінтех» № 4564 від 23.05.2016 року у гуртожитку, що за адресою: м. Червоноград, вул. Паркова, 4/20, займаючи ліжко-місце, зареєстровані: позивач з 05.06.2003 року та відповідач з 30.12.2014 року.

Згідно з корінцем ордера № 14, підписаним директором ВП «Шахта «Відродження» - ОСОБА_7 та головою профкому шахти ОСОБА_8, ОСОБА_4, який працює на ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», 22.12.2014 року видано ордер на проживання у гуртожитку на час роботи на шахті (а.с. 12).

Відповідно до копії трудової книжки відповідача, серії МО, № 104550 останній з 08.08.2000 року працював в органах внутрішніх справ та 07.11.2015 року прийнятий на службу в поліцію.

01.05.2016 року між КП «ЧЖКС» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що підтверджується копією даного договору.

01.05.2016 року між КП «ЧЖКС» та ОСОБА_4 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що підтверджується копією даного договору.

Відповідно до копії рішення 37 сесії шостого скликання Червоноградської міської ради від 29.04.2015 року № 805 затверджено, зокрема, акт приймання-передачі гуртожитку ДП «Львіввугілля» в м. Червонограді на вул. Парковій, 4 в комунальну власність територіальної громади від 16.03.2015 року. Прийнято безоплатно в комунальну власність територіальної громади міста Червонограда гуртожиток в м. Червонограді на вул. Парковій, 4 від ДП «Львіввугілля».

Згідно з копією рішення 38 сесії шостого скликання Червоноградської міської ради від 29.04.2015 року № 806, зокрема, затверджено, що територіальній громаді безоплатно передано на баланс КП «ЧЖКС» гуртожиток в м. Червонограді на вул. Парковій, 4.

Рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 23.06.2015 року № 61 погоджено, зокрема, акт приймання передачі гуртожитку ДП «Львіввугілля» в м. Червонограді на вул. Парковій, 4 в комунальну власність територіальної громади, що підтверджується копією цього рішення.

Згідно з копією рішення 42 сесії шостого скликання Червоноградської міської ради від 29.10.2015 року № 929 надано згоду, зокрема, мешканцям гуртожитку в м. Червонограді на вул. Парковій, 4, який знаходиться на балансі КП «ЧЖКС», на приватизацію житлових приміщень.

Відповідно до повідомлення ДП «Львіввугілля» від 13.02.2017 року № 09-143 протягом грудня 2014 року та січня 2015 року ВП «Шахта «Відродження» були видані ордери для поселення в гуртожитку ОСОБА_4, ОСОБА_9

Згідно наявних у матеріалах справи платіжних чеків позивач здійснював оплату за проживання у гуртожитку та оплату за комунальні послуги.

Оспорюваний ордер не вдалося дослідити у судовому засіданні, оскільки такий суду не було подано, незважаючи на вжиті судом за клопотанням позивача заходи з його витребування.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 127 ЖК України (далі ЖК) для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 128 ЖК порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК).

Відповідно до законодавства Союзу РСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами (ст. 131 ЖК).

Згідно з положеннями п.п. 1, 2, 4, 9, 10, 12, 14 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 (в редакції від 03.06.1986 року), це Примірне положення встановлює порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання. Гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Гуртожитки підрозділяються на два види: для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей). У гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, при необхідності, з дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів можуть бути виділені приміщення для проживання сімей. Ці приміщення повинні розташовуватися в окремих під'їздах (секціях) жилого будинку. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв.метрів на одну особу. Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Тому, хто вселяється в гуртожиток, вказується надана жила площа, видаються необхідний інвентар, постільні речі, перепустка на право входу в гуртожиток. Він повинен бути ознайомлений з

правилами внутрішнього розпорядку, правами й обов'язками мешканців гуртожитку.

У додатку до Примірного положення про гуртожитки зазначено, що ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. При вселенні ордер здається в житлово-експлуатаційну організацію, а при її відсутності - завідуючому (директору)

гуртожитком підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведених положень правових норм свідчить про те, що спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку, видаєтьсягромадянинові адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку без зазначення конкретного житлового приміщення (кімнати) у ньому. Саме ж вселення в гуртожиток провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає.

Отже, відсутній прямий причинно-наслідковий звязок між прийняттямадміністрацією підприємства та відповідним профспілковим комітетом спільного рішення про надання ОСОБА_4 жилої площі в гуртожитку, що на вул. Парковій, 4 у м. Червонограді Львівської області, видачею останньому спеціального ордера на жилу площу в цьому гуртожитку з одного боку та його вселенням у житлове приміщення № 20 у цьому гуртожитку з іншого.

Тому суд дійшов висновку про непорушення прав, свобод чи інтересів позивача внаслідок видачі адміністрацією підприємства ОСОБА_4 оспорюваного ордера на проживання в гуртожитку.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем не оспорюються ні спільне рішення адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету про надання ОСОБА_4 жилої площі в гуртожитку, яке повинне було передувати видачі йому оспорюваного ордера на вселення в гуртожиток, ні дії завідуючого (директора) гуртожитку або працівника, який його заступає, по вселенню ОСОБА_4 в займане позивачем житлове приміщення № 20 в гуртожитку. Саме останні перебувають у прямому причинно-наслідковому звязку з вселенням ОСОБА_4 у спірне житлове приміщення.

Та обставина, що ОСОБА_4 у ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» ніколи не працював, не може бути підставою для визнання оспорюваного ордера недійсним, оскільки можлива незаконність його видачі безпосередньо не зачіпає прав, свобод чи інтересів позивача. Крім того, як було зазначено вище, позивачем не оспорене спільне рішення адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету про надання ОСОБА_4 жилої площі в гуртожитку.

Згідно з довідкою КП «Комінтех» № 4564 від 23.05.2016 року та поясненнями представника ДП «Львіввугілля», наданими у судовому засіданні, позивачеві у гуртожитку, що за адресою: м. Червоноград, вул. Паркова, 4/20 надано лише ліжко-місце, а не кімната в цілому, площа якої, відповідно до пояснень позивача, перевищує 20 кв.метрів. З огляду на те, що згідно з п. 12 Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв. метрів на одну особу й не залежить від згоди на це інших осіб, які вже проживають у відповідному житловому приміщенні, суд дійшов висновку, що житлові права позивача унаслідок вселення у вказане житлове приміщення ОСОБА_4 не є порушеними. Як наслідок, посилання позивача на порушення його права на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку, передбаченого Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», у звязку з вселенням ОСОБА_10 є безпідставним.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про визнання оспорюваного ордера недійсним, визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщення № 20 у гуртожитку, що за адресою: м. Червоноград, вул. Паркова, 4/20, виселення його із займаного житлового приміщення та зняття з реєстрації у ньому.

Оскільки законодавством України не передбачено можливості визнання недійсним корінця ордера, який є невідємною частиною ордера, у задоволенні вимоги позивача про визнання недійсним корінця оспорюваного ордера необхідно відмовити саме на цій підставі.

Судом ураховано й ту обставину, що позивач, як і відповідач ОСОБА_4, отримав ордер та вселився у спірне житлове приміщення, не будучи працівником ДП «Львіввугілля» чи його відокремленого підрозділу, а тому ухвалення рішення на користь позивача призвело б до порушення права ОСОБА_4 на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В. В. Грабовський