Номер провадження: 22-ц/785/2494/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, просила визнати такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_3, інформацію, викладену в докладній записці №447 від 11.11.2015 року, зобовязати КП «Одесміськелектротранс» спростувати вказану інформацію, стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 3 028,01 грн., стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_3 затрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., вирішити питання судових витрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 листопада 2015 року на імя директора КП «Одесміськелектротранс» від начальника Служби руху КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_4 надійшла докладна, в якій було зазначено: «Довожу до Вашего сведения, что 09.11.15 года мне поступил сигнал от диспетчеров ст. «Суперфосфатный з-д» о факте вымогательства со стороны инспектора по профосмотру троллейбусного депо ОСОБА_5». «В ходе беседы выяснилось, что ОСОБА_5, на своей смене выпускала из депо кондукторов без отметки о прохождении нарколога, после чего звонила на станцию диспетчеру и под угрозой написания докладной о том, что диспетчер невнимательно относится к своим должностным обязанностям, предлагала скрыть этот факт за соответствующее вознаграждение. В противном случае грозила диспетчерам своими связями в управлении и соответственно увольнением.»

ОСОБА_3 вважає інформацію, яку було поширено у вказаній докладній записці, недостовірною та не відповідає дійсності та принижує її честь, гідність і ділову репутацію.

Відповідно до вказаної докладної записки було проведено службове розслідування та позивача незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі наказу №794л/1 від 07.12.2015 року директора КП «Одесміськелектротранс».

Не погодившись з вказаним наказом позивач оскаржила його, в результаті чого було створено додаткову комісію з проведення службового розслідування, у якому, зокрема, приймала участь і позивач, про що свідчить підпис на акті службового розслідування від 05.01.2015 року.

Вказаною комісією при розгляді доводів позивача, викладених у скарзі, було проведено ретельне розслідування та зроблено висновки, відповідно до яких було складено наказ № 32л від 19.01.2016 року «Про скасування наказу №794л/1 від 07.12.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності медсестри з проведення перед рейсового та після рейсового медичного огляду водіїв тролейбусного депо ОСОБА_3Ф.».

Скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності також підтвердило факт невинуватості позивача та недостовірності інформації вказаної посадовою особою ОСОБА_6 у своєму службовому документі.

В результаті незаконного поширення відносно себе недостовірної інформації з боку посадової особи КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_4, ОСОБА_3 зазначає, що зазнала нервове потрясіння і в неї погіршився стан здоровя. У звязку з чим вона знаходилась на лікарняному з 17.11.15 року по 27.11.2015 року, та з 28.11.2015 року по 04.12.2015 року, нею були зроблені затрати на придбання ліків, здачу аналізів на загальну суму у 3028,01 грн.

Оскільки позивач вимушена докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин, просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 90 000,00 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 рокув задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 з 22.09.1998 року працює медсестрою з проведення перед рейсового і після рейсового медичного огляду водіїв тролейбусного депо КП «Одесміськелектротранс» та водієм тролейбусу за сумісництвом.

Наказом від 07.12.2015 року за №794л/1 ОСОБА_3, на підставі доповідних начальника служби руху ОСОБА_6, диспетчерів служби руху ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 було оголошено догану у звязку з тим, що ОСОБА_3 при виявлені того, що водій ОСОБА_10 виїхав на маршрут без передрейсового медичного огляду і відмітки диспетчера депо, не вчинила достатніх заходів для усунення даного факту.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 самовільно, перевищивши власні службові повноваження, спробувала вимагати пояснювальні і робити зауваження диспетчерам служби руху. Однак, отримавши наказ, №794л/1 ОСОБА_3 звернула увагу на преамбулу наказу і, погодившись з доводами відносно порушення посадової інструкції, висловила пропозицію відносно виключення з наказу формулювання «вимагання хабара» у звязку з тим, що дані факти не були виявлені компетентними органами і не знайшли документальне підтвердження.

Разом з тим, наказом по підприємству від 11.12.2015 року за № 365/1 була створена комісія з проведення службового розслідування щодо порушення трудової дисципліни ОСОБА_3, останню також було включено до складу даної комісії. За результатами перевірки комісію не встановлений факт вимагання чи отримання позивачем неправомірної вигоди.

З метою не поширення непідтверджених відомостей відносно ОСОБА_3, 19.01.2016 року по підприємству був виданий наказ №32л, яким наказ №794л/1 від 07.12.2015 року було скасовано.

Статтями 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29 березня 2005 року.

Згідно ст. 200 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості (певні факти, дані про кого-, що-небудь) про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищу, а порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про інформацію», джерелами інформації є передбачені або встановлені законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об'єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи.

Частинами 1 і 2 статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, кожен має право вільно збирати зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу і дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлюваннями, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_11