Справа № 447/33/16 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/1156/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника ОСОБА_2-ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2016 року у справі за поданням державного виконавця Миколаївського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України ,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні подання відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник заінтересованої особи ОСОБА_2-ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Відмовляючи у задоволенні подання, суд виходив з того, що з матеріалів виконавчого провадження не вбачається факту ухилення боржника від виконання рішення, однак апелянт вважає такий висновок суду необ»єктивним, оскільки матеріали виконавчого провадження судом не були оглянуті. Звертає увагу, що у матеріалах виконавчого провадження наявні письмові докази, які свідчать про факт ухилення боржника від виконання обов»язку по сплаті аліментів покладених на нього рішенням суду. Відтак суд неповно з»ясував обставини справи, які свідчать про наявність підстав для задоволення подання. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за кордон боржнику ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2-ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи встановлено наступні обставини.

05 липня 2016 року Миколаївським районним судом Львівської області на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року видано два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та повнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2014 року до їх повноліття та до закінчення навчання ОСОБА_8 (а.с.6,7).

18 липня 2017 року та 21 липня 2017 року державним виконавцем Унгурян О.В. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та надіслано запити в реєструючі органи з метою встановлення у боржника рухомого та нерухомого майна, а також виконано інші дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Звертаючись з поданням про обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання за рішенням суду, державний виконавець посилався на те, що останній не з»являється на виклики державного виконавця та не вживає жодних заходів для виконання рішення, що розцінюється як ухилення від виконання зобовязань покладених на боржника рішенням суду.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання рішення відсутній, а сама обставина про невиконання боржником рішення у добровільному порядку не може бути підставою для задоволення подання.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та визнається колегією суддів законним і обгрунтованим у звязку з наступним.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час звернення з поданням) державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов»язань за рішенням.

Частиною 2 статті 377-1 ЦПК України встановлено, що суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України - без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст.6 вказаного Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець Унгурян О.В. не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням суду.

Зокрема з оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження встановлено, що боржник 17 серпня 2016 року зявився на виклик державного виконавця, писав заяву в якій просив видати копію виконавчого листа, надавав пояснення з приводу того, що відомості про нього як про батька дітей ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виключені із актових записів про народження, просив вирішити питання про відстрочення виконання рішення у зв»язку з поданою ним касаційною скаргою на рішення на підставі якого відкрито виконавче провадження (а.17 матеріалів виконавчого провадження).

Відтак, державним виконавцем не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення виконання зобов»язання по сплаті аліментів, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Також з матеріалів виконавчого провадження встановлено, що в даний час виконавче провадження закінчено, оскільки рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року на підставі якого був виданий виконавчий лист ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що такі спростовують доводи апеляційної скарги, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

ОСОБА_9