РІШЕННЯ

іменем України

07 лютого 2017 року м. Кремінна

Справа № 414/48/17

Провадження № 2/414/73/2017

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря Реутової О.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінної Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Макіївської сільської ради Кремінського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 27.02.2016 померла ОСОБА_2, яка заповіла позивачу дві земельні ділянки № 488 та № 489 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Макіївської сільської ради Кремінського району Луганської області.

ОСОБА_1 04.01.2017 нотаріусом було відмовлено у прийнятті заяви про відкриття спадщини у звязку із пропуском шестимісячного строку для подання відповідної заяви з моменту смерті спадкодавця. Також згідно з інформацією нотаріуса спадкові справи стосовно ОСОБА_2 відсутні, інші спадкоємці для отримання спадщини не зверталися.

Позивач зазначає, що причиною пропуску зазначеного строку була відсутність у нього необхідних для оформлення спадщини документів, а саме заповіту та державних актів на право приватної власності на землі, які протягом з липня 2015 року по грудень 2016 року знаходилися на тимчасово окупованій території України за адресою: м. Луганськ, пров. 1-й Словянський, 110, де позивач фактично зареєстрований та мешкав до початку антитерористичної операції.

У звязку з активними фазами бойових дій на тимчасово непідконтрольній Україні території, частими та тривалими закриттями контрольно-пропускних пунктів перетину лінії розмежування ОСОБА_1 не мав можливості отримати оригінали вказаних документів, що позбавило його можливості прийняти спадщину. Крім того, оскільки позивач є працівником прокуратури Луганської області, йому було заборонено відвідувати тимчасово окуповані території України, серед яких значиться і м. Луганськ.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 27 лютого 2016 року.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та надав аналогічні пояснення по суті позову. Так, він пояснив, що до початку військових дій у 2014 року він разом із сімєю проживав у м. Луганську за адресою: пров. 1-й Словянській, 110, проте після початку антитерористичної операції вони виїхали у м. Кремінна, де мешкають вже тривалий час. У квітні 2016 року він дізнався про смерть своєї знайомої ОСОБА_2, з якою вони товаришували, і яка у липні 2015 року склала на нього заповіт на дві земельні ділянки. Наскільки відомо позивачеві, батько ОСОБА_2 помер, інших родичів вона не має. Вони з дружиною почали шукати документи для оформлення спадщини, а саме державні акти на землю та оригінал заповіту, проте зясувалося, що ці документи знаходяться у їх будинку у м. Луганську на тимчасово окупованій території. Вищевказані документи були передані дружиною позивача разом з документами на будинок у м. Луганську, який вони мали намір продати, їх сусідці у м. Луганську ОСОБА_3 у липні 2015 року у с. Станиця Луганська, туди її відвозив ОСОБА_4 Отримати заповіт у нотаріуса ОСОБА_5, який його посвідчував, ОСОБА_1 не мав можливості, оскільки нотаріус помер, нотаріальна контора була зачинена, а його справи тривалий час нікому не передавалися. Оскільки ОСОБА_1 є працівником прокуратури, йому було заборонено виїзд на окуповану територію. Також йому було відомо, що у звязку з тим, що він працює в органах прокуратури України, на тимчасово окупованій території у м. Луганську за їх будинком ведеться спостереження, тому для його родичів, зокрема для дружини, було небезпечно відвідувати будинок, і забрати зазначені документи вона також не мала можливості. Їх знайомі у м. Луганську відмовлялися передати документи, оскільки на пунктах пропуску з боку окупаційних органів влади здійснювалися обшуки, і у разі виявлення цих документів у них могли виникнути проблеми. Зрештою передати документи на пункті пропуску у с. Станиця Луганська дружині позивача погодилася їх сусідка у м. Луганську ОСОБА_3, яка до грудня 2016 року перебувала у Російській Федерації у родичів. 17.12.2016 у с. Станиця Луганська ОСОБА_3 передала зазначені документи дружині позивача, станню туди відвозив на своєму автомобілі ОСОБА_6

Представник відповідача, а саме Макіївської сільської ради Кремінського району в судове засідання не зявився, в той же час Макіївський сільський голова ОСОБА_7 надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника відповідача та зазначив, що згоден з позовними вимогами та визнає позов.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача. Вони збиралися продати свій будинок у м. Луганську. Коли вони дізналися, що зявився покупець, вона відвезла туди документи у липні 2015 року і передала сусідці, з якою зустрілися у с. Станиця Луганська. Туди вона їздила зі знайомим ОСОБА_6 У 2016 році вони дізналися про смерть ОСОБА_2, яка заповіла її чоловіку дві земельні ділянки, та виявили, що необхідні для оформлення спадщини документи, а саме заповіт та державні акти на землю були передані разом з документами на будинок їх сусідці у м. Луганську та знаходяться у їх будинку у м. Луганську, який на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України. ОСОБА_8 збиралася туди їхати та вже оформила пропуск, проте оскільки її чоловік працює в органах прокуратури України, їхати у м. Луганськ їй було небезпечно, тому вони попросили передати їх сусідку у м. Луганськ ОСОБА_3 передати їм ці документи, яка тривалий час перебувала у Російській Федерації. Коли сусідка повернулася в Луганськ, вони домовилися про зустріч і 17.12.2016 у с. Станиця Луганська ОСОБА_3 передала їй зазначені документи. У Станицю Луганську ОСОБА_8 відвозив їх друг ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що приблизно 15 липня 2015 року він возив дружину позивача ОСОБА_8 у с. Станиця Луганська для передання останньою документів, повязаних з будинком, що знаходиться у м. Луганську та в якому позивач з дружиною проживали до початку військових дій. ОСОБА_8 у с. Станиця Луганська виходила з машини та з кимсь спілкувалася. Які саме документи передавалися, йому невідомо.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про те, що документи позивача на будинок та заповіт знаходилися у м. Луганську і позивач не міг їх забрати. Тому 17.12.2016 він відвозив дружину позивача ОСОБА_8 забрати необхідні документи на пропускному пункті у с. Станиця Луганська, де сусідка позивача у м. Луганську передала ОСОБА_8 документи.

Заслухавши в судовому засіданні позивача та свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився 28 січня 1982 року у с. Коновалівка Машівського району Полтавської області, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ЕК № 799067 (а.с. 6).

ОСОБА_2 померла 27 лютого 2016 року у віці 38 років у с. Макіївка Кремінського району Луганської області, про що 01.03.2016 складено відповідний актовий запис № 4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 495992 (а.с. 7).

Як вбачається з копій державних актів на право приватної власності на землю від 06.09.2002 серії ІV-ЛГ № 079002 та серії IV-ЛГ № 079003 ОСОБА_2 на праві приватної власності належали земельні ділянки № 488 площею 6,1662 га та № 489 площею 5,3136 га, розташовані на території Макіївської сільської ради Кремінського району Луганської області (а.с. 15, 16).

Згідно з копією заповіту від 15 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно з яким заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Макіївської сільської ради Кремінського району Луганської області, а саме: 1) земельну ділянку № 488 площею 6,1662 (шість цілих одна тисяча шістсот шістдесят дві десятитисячних) га; 2) земельну ділянку № 489 площею 5,3136 (пять цілих три тисячі сто тридцять шість десятитисячних) га. Заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 666 (а.с. 8).

З листа приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_9 за вих. № 01/01-16 від 04.01.2017 вбачається, що останнім було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом та відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_2, яка померла 27 лютого 2016 року у звязку із пропущенням передбаченого законом шестимісячного строку (а.с. 10).

Як вбачається з копій витягів із Спадкового реєстру № 40665102 від 15.06.2015, сформований приватним нотаріусом ОСОБА_5, та № 46366313 від 04.01.2017, сформований приватним нотаріусом ОСОБА_9, у Спадковому реєстрі за № 666 зареєстрований чинний заповіт від 15.06.2015, заповідач ОСОБА_2, складений приватним нотаріусом ОСОБА_5 (а.с. 9, 11).

Як вбачається з копії витягу із Спадкового реєстру № 46366302 від 04.01.2017, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_9, спадкові справи стосовно ОСОБА_2 та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину у Спадковому реєстрі відсутні (а.с. 12, 13).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до доводів позивача, викладених у позовній заяві, він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом з поважних причин, а саме у звязку з активними фазами бойових дій на тимчасово непідконтрольній Україні території, частими та тривалими закриттями контрольно-пропускних пунктів перетину лінії розмежування, через що ОСОБА_1 не мав можливості отримати оригінали заповіту та державних актів на право приватної власності на землі, які з липня 2015 року по грудень 2016 року знаходилися на тимчасово окупованій території України у м. Луганську, що позбавило його можливості прийняти спадщину. Крім того, оскільки позивач є працівником прокуратури Луганської області, йому було заборонено відвідувати тимчасово окуповані території України, серед яких значиться і м. Луганськ.

Відповідно до копії наказу прокурора Луганської області Квятківського Ю. № 1826 від 15.12.2015 позивача ОСОБА_1 було призначено прокурором Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області з 15 грудня 2015 року, та звільнено з посади заступника прокурора Кремінського району Луганської області (а.с. 24).

Як вбачається з копії наказу прокурора Луганської області Бєсєди С. № 47окв від 24.02.2015 з метою забезпечення належної організації роботи з питань захисту працівників прокуратури області від посягань на їх життя, здоровя та майно було заборонено виїзди працівників органів прокуратури області на тимчасово окуповану незаконними збройними формуваннями територію з метою забезпечення їх особистої безпеки, попередження витоку різноманітної інформації, яка може зашкодити державним інтересам та національній безпеці (а.с. 14).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (окремі райони Донецької та Луганської областей).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Таким чином, місто Луганськ розташоване на тимчасово окупованій території Луганської області.

Отже, на підставі наданих позивачем та досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що протягом шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини позивач не мав можливості звернутися з відповідною заявою до нотаріуса, оскільки необхідні для оформлення спадщини документи, а саме заповіт та державні акти на земельні ділянки, які заповіла йому ОСОБА_2, знаходилися на тимчасово окупованій території України у м. Луганську за місцем реєстрації позивача, а він та його дружина не мали можливості забрати ці документи, оскільки позивач є працівником органів прокуратури України і йому було заборонено виїзд на окуповану територію, крім того, у звязку із зазначеними обставинами виїзд на окуповану територію міг нести загрозу для безпеки як самого позивача, так і його дружини. Сусідка позивача у м. Луганськ, яка погодилася передати його дружині необхідні документи, тривалий час перебувала у Російській Федерації, тому змогла передати документи лише у грудні 2016 року.

На переконання суду вищевказані обставини унеможливили вчасне звернення позивача до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-85цс12 сформулював правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, загальними засадами цивільного законодавства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини у своїй сукупності є поважними, такими, що повязані з обєктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача, а тому ним з поважних причин було пропущено строк для подачі заяви для прийняття спадщини тому суд вважає за можливе визначити позивачу, який є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 і бажає прийняти спадщину після її смерті, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю у два місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 1217, 1220, 1223, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Макіївської сільської ради Кремінського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити повністю.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася 27 лютого 2016 року після смерті ОСОБА_2.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася 27 лютого 2016 року після смерті ОСОБА_2, тривалістю 2 (два) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 07 лютого 2017 року.

Повний текст рішення складено 08 лютого 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Г. Безкровний