Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 428/9878/15-ц
Провадження № 22ц/782/987/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів Дронської І.О., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року Державна іпотечна установа (далі позивач) звернулися до відповідачів з дійсним позовом, вимогами якого є: стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Договором про іпотечний кредит в сумі 99297,21 грн., а саме: по основній сумі боргу 94021,03 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 5053,29 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 20.27 грн., інфляційні втрати - 202.62 грн., а також судові витрати по справі.

В обгрунтування позову зазначили що 04 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» та ОСОБА_2 був складений Договір про іпотечний кредит №25-ф/11/35, за умовами якого Банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 110 000,00 грн. строком з 04 листопада 2011 року по 04 листопада 2021 року включно зі сплатою 14,50 % річних. 04 листопада 2011 року між Банком та ОСОБА_3, був укладений Договір поруки №25-ф/11/35-П.

22 грудня 2011 року між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги №225/11, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки. Станом на день подачі позову, відповідач ОСОБА_2 не сплатила суму заборгованості за договором про іпотечний кредит. За умовами договору поруки, відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Також, позивач посилається на те, що 03.04.2015 року . Печерським районним судом м.Києва ухвалено рішення, згідно якого з відповідачів стягнено, заборгованість за договором про іпотечний кредит на користь позивача станом на 18.11.2014р. по основній сумі боргу 94021,03 грн., нараховані відсотки 5053,29 грн. і пеня 20.27 грн., інфляційні втрати - 202,62 грн.

Враховуючі викладене, за порушення умов Договору про іпотечний кредит за період з 19.11.2014р. по 28.04.2015р. нарахована заборгованість за кредитом складається з нарахованих відсотків у розмірі 6059грн.14 коп., у звязку з чим просили задовольнити позов.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Державна іпотечна установа, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернулися з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 6059,14грн.

Сторони судове засідання не зявились, судом були виконані дії щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, у звязку з чим судова колегія вважає за можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої інстанції не були виконані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції суд виходив з того, що заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області 03.04.2015 року вже була стягнута сума в розмірі 99297,21 грн станом на 18.11.2014 року, проте вимог щодо стягнення суми у розмірі 6059,14 грн. за період з 19.11.2014 року по 28.04.2015 року не заявлялось, у звязку з чим дійшов висновку про необґрунтованість вимог.

Цей висновок суду є помилковим.

З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (далі Банк) та ОСОБА_2 був укладений Договір про іпотечний кредит №25 ф/11/35, за умовами якого Банк надав останній кредит в сумі 110000грн., строком з 04 листопада 2021 року по 04 листопада 2021 року включно зі сплатою 14,50% річних.

04 листопада 2011 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №25-ф/11/35-П, згідно з умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобовязань за договором про іпотечний кредит №25-ф/11/35 від 04.11.2011 року.

22 грудня 2011 року між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги №225/11, згідно якого Банк передав Держаній іпотечній установі всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит, іпотечним Договором та Договором поруки.

У звязку з невиконанням своїх зобовязань за договором про іпотечний кредит, виникла заборгованість в сумі 99297,21грн., з яких по основній сумі боргу 94021,03грн.; прострочені відсотки за користуванням кредитом 5053,29грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів 20,27грн.; інфляційні втрати 202,62грн.

При цьому, вказана заборгованість була нарахована станом на 18.11.2014 року та згідно рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.04.2015 року була стягнута солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Також, як вбачається з позовної заяви, позивач ставить питання про заборгованість за порушення умов договору за період з 19.112014 року по 28.04.2015 року щодо боргу по нарахованим відсоткам в сумі 6059грн,14 грн.

Вказана сума заборгованості по відсоткам підтверджена відповідним розрахунком, наданим позивачем на обґрунтування позову.

Проте суд, ухвалюючи заочне рішення, дійшов помилкового висновку про те, що позивачем вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 6059,14грн., не заявлялось, оскільки в тексті позовної заяви позивач таке питання ставив, обґрунтовуючи свої позовні вимоги та посилаючись на рішення суду в частині стягнення заборгованості станом на 18.11.2014 року, а також нарахування заборгованості за відсотками в сумі 6059,14грн. за період з 19.11.2014 року по 28.04.2015 року, тобто після прийняття вказаного вище рішення.

Отже, враховуючи те, що відповідачами не були виконані умови договорів, у позивача виникло право на звернення до суду з відповідним позовом щодо захисту свого порушеного права.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (ч.1ст.553 ЦК України).

В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ч. І ст. 1054 ЦК України.

Враховуючи наведені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції не було підстав для винесення заочного рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем також обґрунтовувались вимоги щодо стягнення в солідарному порядку з відповідачів суми заборгованості за відсотками в сумі 6059,14грн. за період з 19.11.2014 року по 28.04.2015 року, яка була нарахована після прийняття рішення щодо стягнення заборгованості в сумі 99297,21грн., а тому вказана заборгованість за відсотками у розмірі 6059,14грн. повинна бути стягнута в солідарному порядку з відповідачів.

При цьому, як вже зазначалося вище, заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.04.2015 року з відповідачів на користь позивача була стягнута заборгованість станом на 18.11.2014 року в сумі 99297,21грн., а саме: по основній сумі боргу - 94021,03 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 5053.29 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 20,27 грн., інфляційні втрати 202, 62 грн., у звязку з чим заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Згідно зі ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин відповідно п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано, з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 243,60грн. грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.5), а також судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1638,45грн., а всього 1882,02грн., а тому ця сума також підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. 303,307, 309, 313,315, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 жовтня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Державної іпотечної установи задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) і ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Державної іпотечної установи (вул.Лесі Українки б.34, м.Київ, 01601, ідентифікаційний номер 33304730, п/р№9 в ПАТ «Державний ощадний банк» МФО 300465 заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 6059,14грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), на користь Державної іпотечної установи (вул.Лесі Українки б.34, м.Київ, 01601, ідентифікаційний номер 33304730, п/р№9 в ПАТ «Державний ощадний банк» МФО 300465, в рахунок відшкодування судового збору по 941,01 з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення

Головуючий суддя Єрмаков Ю.В.

Судді: Дронська І.О.

ОСОБА_4