Ухвала

іменем україни

25 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Васильківського міського нотаріального округу Нещасна Тетяна Миколаївна, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою її представником ОСОБА_10, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько ОСОБА_11

За життя 14 липня 2006 року ОСОБА_11 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М., за яким все належне йому майно заповідав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у рівних частках кожній.

Позивачі зазначали, що на момент складання заповіту ОСОБА_11 страждав на психічне захворювання, і в силу цього він не міг усвідомлювати значення своїх дій.

У зв'язку з цим ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили визнати заповіт від 14 липня 2006 року, складений ОСОБА_11, недійсним.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просив скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя, 14 липня 2006 року, ОСОБА_11 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М., за яким все належне йому майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що за законом він матиме право, заповідав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у рівних частках кожній (а. с. 59).

Судами встановлено, що за життя ОСОБА_11 не був визнаний недієздатним, але він неодноразово проходив обстеження з метою виявлення психічних захворювань і здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Так, відповідно до акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 28 серпня 2008 року № 53/894 щодо ОСОБА_11 у кримінальній справі про підробку документів, комісія на підставі постанови слідчого Васильківського МВ МВС від 28 серпня 2008 року дійшла висновку про те, що ОСОБА_11 страждає та страждав під час, коли були виготовлені сфальсифіковані документи (мова йде про протокол узгодження умов передачі частки в статутному капіталі від 18 серпня 2004 року та гарантійне зобов'язання від 6 серпня 2004 року), на психічне захворювання у формі патологічного паранояльного розвитку, захворювання позбавило ОСОБА_11 під час, коли були виготовлені сфальсифіковані документи, та позбавляють його зараз здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, за психічним станом ОСОБА_11 потребує застосування примусових заходів медичного характеру - примусового лікування зі звичайним наглядом (а. с. 13-22).

Відповідно до акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 28 серпня 2008 року № 53 щодо ОСОБА_11 про його дієздатність, призначеної на підставі ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 7 серпня 2006 року, комісія дійшла висновку про те, що ОСОБА_11 страждає та страждав під час укладення договору розподілу майна від 7 червня 2005 року на психічне захворювання у формі патологічного паранояльного розвитку і це захворювання позбавляло його під час укладення договору розподілу майна та позбавляє його зараз здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 23-32).

Відповідно до висновку акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 23 грудня 2010 року № 1357 ОСОБА_11 на час проведення цієї експертизи страждає органічним ураженням головного мозку судинного ґенеза з церебрастенічним синдромом, емоціонально-вольовою нестійкістю і реакціями дезадаптації в анамнезі. За своїм станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом на час проведення експертизи у встановленні опіки не потребує (а. с. 61-66).

Згідно з довідкою лікарняно-консультативної комісії ЛКК Вінницької психоневрологічної лікарні від 12 липня 2006 року ОСОБА_11 «під час огляду без психічних розладів» (а. с. 67).

Відповідно до консультативного висновку Республіканського психоневрологічного консультативного центру Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні від 17 вересня 2008 року № 661 у ОСОБА_11 при проведенні патопсихологічного дослідження не було виявлено психопатологічних розладів (а. с. 68).

Також з 24 червня по 1 липня 2009 року ОСОБА_11 був оглянутий психологом Асоціації психіатрів України ОСОБА_13 і за результатами огляду йому не було поставлено будь-яких діагнозів, пов'язаних із психічними розладами (а. с. 164-165).

Крім того, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 листопада 2013 року у даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні. Відповідно до висновку акта судово-психіатричного експерта від 11 червня 2014 року № 321 у зв'язку із суперечливістю наданої інформації про психічний стан ОСОБА_11 однозначно відповісти на поставлені запитання не виявилося можливим (а. с. 123-135).

Згідно із ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно із ч. 4 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди врахували вищезазначене та, встановивши, що посмертна судово-психіатрична експертиза не підтвердила факт наявності психіатричних захворювань у ОСОБА_11 та не спростувала те, що останній на час складання заповіту - 14 червня 2006 року - усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, дійшли правильного висновку про необґрунтованість заявлених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_10, відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає. О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: