АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (надалі - ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Зазначав, що 11 січня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу, під час укладення якого позивачу пояснили, що ціна транспортного засобу знижена, оскільки він 2013 року випуску. Окрім цього, позивачу пояснили, що сума коштів в розмірі 50 000 грн. є авансовим платежем, а решта суми у розмірі 60 000 грн. має бути передана в день поставки трактора.

Посилаючись на те, що на сьогоднішній день транспортний засіб ОСОБА_2 не отримав, а після детального ознайомлення з умовами договору останній зрозумів, що він введений в оману стосовно вартості предмета лізингу, крім того, договором не передбачено відповідальності з боку лізингодавця за ненадання предмета лізингу, що умови договору є несправедливими та містять істотний дисбаланс прав та обов'язків, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002384 від 11 січня 2016 року; повернути сплачену на рахунок відповідача суму у розмірі 50 000 грн., суму банківської комісії в розмірі 500 грн. та стягнути витрати на правову допомогу за договором № 23/0116/01 від 23 січня 2016 року, у сумі 7 000 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002384, укладений 11 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО». Стягнуто з ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» на користь позивача кошти у розмірі 50 000 грн., суму банківської комісії, у сумі 500 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2 та його представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення районного суду зазначеним нормам процесуального права відповідає не в повній мірі.

Як убачається з матеріалів справи, 11 січня 2016 року між ОСОБА_2иколою Івановичем та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» укладено договір № 002381 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб МТЗ-82.1.26 (а.с.11а-15 т.1).

Згідно п. 8.2 вказаного договору вартість предмета лізингу становить 19 066,15 дол. США, що еквівалентно 490 000 грн.

ОСОБА_2 вніс на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» кошти у розмірі 50 000 грн. згідно договору фінансового лізингу (а.с.18 т.1).

Згідно заяви від 11 січня 2016 року ОСОБА_2 зобов'язався сплатити остаточну вартість трактора МТЗ-82.1.26, у сумі 60 000 грн. в день отримання транспортного засобу (а.с.19 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Цельс» було укладено договір №23/0116/01 про надання юридичних консультаційних та представницьких послуг, за надання яких відповідно до рахунку - фактури ОСОБА_2 мав сплатити 7 0000 грн. ТОВ «Цельс» уповноважило представляти інтереси за вказаним договором ОСОБА_3.(а.с.20-25 т.1).

В справі міститься квитанція до прибуткового касового ордера № 10 від 23 січня 2016 року, відповідно до якої на підставі договору № 23/0116/01 ТОВ «Цельс» сплачено 2 000 грн. (а.с.56 т.1).

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що оскільки договір фінансового лізингу від 11 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» нотаріально посвідчено не було, він є нікчемним, а отже визнання недійсним вказаного договору та повернення позивачу коштів, сплачених на виконання умов цього договору відповідає вимогам закону в силу вимог ч. 2 ст. 308 ЦП К України.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції й визнає їх законними та обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки районного суду про нікчемність укладеного правочину, у зв'язку із відсутністю його нотаріального посвідчення, встановлені в порушення норм законодавства, а підстави, на які посилається суд щодо нікчемності договору є необґрунтованими, колегія суддів визнає безпідставними.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15 та № 6-330цс16 від 08 червня 2016 року, які згідно ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що відповідно до п. 17.2 договору № 002381 від 11 січня 2016 року, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.

Пунктом 17.4 зазначеного Договору встановлено, що підписання даного договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв'язку із укладенням та виконання цього договору.

Відповідно до п. 2.1 цього договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами.

З договору № 002381 від 11 січня 2016 року убачається, що додатками до даного договору є: 1. графік сплати авансового внеску; 2. специфікація; 3. графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (а.с.15 на звороті т.1).

Між тим, в матеріалах справи відсутній додаток № 3, як й відсутні докази того, що позивач його підписував, а отже, не можна стверджувати про досягнення згоди з усіх істотних умов, надання повної і достовірної інформації, належне повідомлення про всі умови договору між сторонами договору.

Окрім цього, договором передбачено, що предметом лізингу є трактор МТЗ-82.1.26, тип двигуна 4,75 дизель, тип кпп механічна, привід 4x4 не зазначено технічного стану, кольору транспортного засобу, року випуску, комплектації.

Колегія суддів оцінює критично твердження апеляційної скарги про достатність в договорі відомостей про предмет лізингу, остільки цей транспортний засіб виробляється масово, а отже схожих за кольором, роком випуску, приводом, типом трансмісії може бути безліч, тому не може розцінюватися індивідуальними ознаками що є незамінними, в розумінні положень ст. 184 ЦК України.

Зазначене свідчить про те, що предмет лізингу в договорі не конкретизований, відповідно до ст. 807 ЦК України, що унеможливлює виконання договору відповідачем.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку про правомірність постановленого по справі рішення в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу № 002384, укладеного 11 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», та, як наслідок, стягнення внесених позивачем грошових коштів за цим договором.

Між тим, колегія суддів визнає необґрунтованим задоволення районним судом позовних вимог в частині доведеності понесення позивачем витрат на правову допомогу, в розмірі 2 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції Закону на час надання допомоги, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Цельс» було укладено договір № 23/0116/01 про надання юридичних консультаційних та представницьких послуг.

В справі міститься квитанція до прибуткового касового ордера № 10 від 23 січня 2016 року, відповідно до якої на підставі договору № 23/0116/01 ТОВ «Цельс» сплачено 2 000 грн.

Між тим, з долученої до справи квитанції до прибуткового касового ордера № 10 від 23 січня 2016 року не вбачається, що грошові кошти, в сумі 2 000 грн., було сплачено саме за надання правової допомоги по даній справі, не міститься відомостей про понесення цих витрат саме ОСОБА_2, як й не міститься відомостей за які саме правові дії ці кошти сплачено.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене та наявні в справі докази у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 правової допомоги, в сумі 2 000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, в сумі 2 000 грн., скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/2883/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4838/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.