АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/1362/16-ц Номер провадження 22-ц/786/627/17Головуючий у 1-й інстанції Кравець С. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Гальонкіна С.А.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Машівське інкубаторне підприємство» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лан", Товариства з обмеженою відповідальінстю «Машівське інкубаторне підприємство» про визнання договору оренди землі припиненим, договору суборенди землі недійсним та стягнення збитків, завданих власнику землі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,22 га, що розташована на території Селещинської сільської ради, яку він передав в оренду ТОВ «Лан» за договором від 01.11.2005 року.

09 жовтня 2009 року між ним та вказаним підприємством було укладено додаткову угоду за якою сторони дійшли згоди про розірвання договору оренди від 01.11.2005 року. Однак без його волі, 16.04.2010 року відповідачем ТОВ «Лан» укладено договір суборенди належної йому земельної ділянки з відповідачем ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство», згідно п.8 якого його укладено строком до 04.06.2017 року.

Вважає що договір суборенди підписано особою, яка не має на це повноважень за відсутності волевиявлення власника. Крім цього, він з 2009 року не отримує орендну плату від орендаря, оскільки вважає, що договірні відносини з ним припинені у відповідності з додатковою угодою від 09.10.2009 року, що стверджується відомостями в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

З огляду на викладене позивач прохав суд визнати припиненим з 09.10.2009 року договір оренди землі від 01.11.2005р. укладений між ним та відповідачем ТОВ «Лан»; визнати недійсним з 16.04.2010 року договір суборенди землі від 16.04.2010 року, укладений між ТОВ «Лан» та ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство»; стягнути з ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство» на його користь заподіяну шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 29752,67 грн. та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_4 до ТОВ «Лан», ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство» про визнання договору оренди землі припиненим, договору суборенди землі недійсним та стягнення збитків, завданих власнику землі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки задоволено частково.

Договір суборенди земельної ділянки площею 5,22 га, кадастровий номер :00:007:0051, розташованої на території Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області, укладений 16.04.2010 року між ТОВ «Лан» та ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство», зареєстрований 24.06.2010 року, визнано недійсним.

Стягнуто з ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство» та ТОВ «Лан» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі по 275, 60 грн з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство», посилаючись на неповне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, а також, на неправильне дослідження та надання оцінки зібраним доказам, застосування закону, який не підлягав до застосування, не застосування закону, який мав би бути застосований, порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохав його скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що у провадженні Машівського районного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Лан» про визнання договорів розірваними та зобов`язання повернути земельні ділянки, у задоволенні якого рішенням суду від 30.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14.02.2012 року було відмовлено. Також предметом розгляду цього суду була справа за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Лан» про розірвання договорів оренди та суборенди, і рішенням суду від 17.07.2014 року у задоволенні позову було відмовлено. Крім цього за рішення суду від 12.11.2015 року було відмовлено ОСОБА_4 в поверненні земельної ділянки, оскільки час дії договорів оренди не закінчився. Вважає, що підстави для визнання недійсності договорів відсутні, оскільки позивач не був його стороною, і не довів які саме його права порушено. Вважає, що дія договорів оренди та суборенди не закінчилася.

Також із вказаним рішенням у повному обсязі не погодився позивач ОСОБА_4 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, прохав його скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції встановивши факт закінчення дії договору оренди, визначивши її 01.11.2015 року, виходячи з того, що реєстрація не змінює моменту укладення договору оренди землі, не зазначив це в резолютивній частині, й не задовольнив позовні вимоги в частині припинення його дії ані з 09.10.2009 року, ані з 01.11.2015 року. Вказав, що суд першої інстанції також помилково залишив поза увагою факт невиконання ТОВ «Лан» вимог щодо повернення земельної ділянки орендодавцю ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням договору оренди землі. Помилковим апелянт вважає висновок суду першої інстанції й про відмову у відшкодуванні йому збитків за самовільне використання земельної ділянки, адже товариство незаконно користується його земельною ділянкою з 16.04.2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та (або) процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 5,22 га, кадастровий номер :00:007:0051, яка розташована на території Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області, що вбачається з копії державного акту серії ЯМ № 138084 від 09.04.2012 року та з ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 18-19).

01.11.2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Лан» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстрований 05.06.2007 року в Машівському РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК» за № 03. Згідно з п. 43 вказаного договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с.9-12).

16.04.2010 року між ТОВ «Лан» та ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство», було укладено договір суборенди спірної земельної ділянки, який зареєстровано в Машівському ВРО ПМВ ПРФ ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис 24.06.2010 року за № 04 (а.с.14-16).

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 шляхом визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним, що укладений між ТОВ «Лан» та ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство», суд першої інстанції виходив з того, що нормами ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, а у ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

09 жовтня 2009 року між сторонами укладена додаткова угода про розірвання вказаного договору оренди, яка як зазначено в п. 4 набирає чинності з моменту підписання її сторонами (а.с. 13).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що договір оренди між позивачем та був укладений 01.11.2005 року і саме з цього моменту сторони досягли згоди щодо істотних його умов та скріпили своїми підписами, в той час після державної реєстрації він набув лише чинності і сама реєстрація не могла змінити моменту його укладення, а відтак вказані обставини свідчать, що дія вказаного договору припинилася 01.11.2015 року. Разом з тим, судом враховано, що додаткова угода від 09.10.2009 року не пройшла державну реєстрацію, а відтак цей правочин не є вчиненим, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що дія договору оренди припинилася саме 09.10.2009 року.

Судом першої інстанції також було констатовано, що орендар мав право укладати договір суборенди земельної ділянки, що прямо передбачено умовами цього договору, проте, положення вказаного договору суперечать ч.ч. 2 та 3 ст. 8 Закону України «Про оренду землі», адже умови договору суборенди повинні обмежуватись умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому, тоді як в п. 9 договору суборенди зазначено, що він укладений на строк дії договору оренди від 01.11.2005 року, який зареєстрований 05.06.2007 року, тобто до 04.06.2017 року.

Суд першої інстанції вважає, що таке положення договору суборенди суперечить умовам договору оренди, адже перший договір укладено 01.11.2005 року строком на 10 років і строк його дії закінчився 01.11.2015 року, а не як вказано у договорі суборенди 04.06.2017 року.

Колегія суддів частково не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки ним невірно визначено дату укладення договору оренди землі, а отже і дату закінчення його дії, а також, відповідно й строк на який могло бути укладено договір суборенди земельної ділянки орендарем з третьою особою.

Так, згідно з нормою ч.1 ст. 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У справі, яка переглядається, розділом «Строк дії договору» передбачено, що договір від 01.11.2015 року укладено на 10 років, а п. 43 договору передбачено, що він набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації.

Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності (державна реєстрація), а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

З урахуванням зазначених норм матеріального права строк дії спірного договору спливає 04.06.2017 року, а отже, укладений договір суборенди не суперечить умовам договору оренди у розділі якого «Строк дії договору» передбачено, що його укладено до 04.06.2017 року ( на строк дії договору оренди землі від 01.11.2005 року, який зареєстрований в Машівському РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК» 05.06.2007 року за № 03).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, про обґрунтованість апеляційної скарги ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство» та відповідно, необґрунтованість у повному обсязі апеляційної скарги ОСОБА_4, адже встановлено відсутність підстав для визнання припиненим договору оренди землі та визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки й відповідно, стягнення з ТОВ «Машівське інкубаторне підприємство» на користь ОСОБА_4 заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки шкоди в розмірі 29752,67 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309 п.п. 1, 2, 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Машівське інкубаторне підприємство» - задовольнити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки площею 5,22 га, кадастровий номер :00:007:0051, ухваливши у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лан", Товариства з обмеженою відповідальінстю "Машівське інкубаторне підприємство" про визнання договору оренди землі припиненим, договору суборенди землі недійсним та стягнення збитків, завданих власнику землі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

ОСОБА_5

З оригіналом згідно: ОСОБА_1