14 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Шевчука О.П.
при секретарі - Базік А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом про усунення перешкод у здійненні права власності на квартиру шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.09.2016 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1.
В квартирі, що належить позивачу на праві власності з 29.10.2004 року зареєстрована невідома їй особа - ОСОБА_2 1951 року народження.
Реєстрація у квартирі ОСОБА_2 перешкоджає власнику квартири вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
Посилаючись на викладене та норми чинного законодавства ОСОБА_1 просить суд з метою усунення перешкод в здійсненні права власності визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що належить їй.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала з наведених у заяві підстав.
Відповідач в судові засідання не з'явився, причини неявки не повідомив.
Представник третьої особи - Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі.
Приймаючи до уваги викладене суд за згодою позивача розглядає справу без участі відповідача з постановленням заочного рішення.
Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі суд визнає вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та доведеними з наступних підстав.
В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 13.09.2016 року відповідно договору купівлі - продажу набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Право власності позивача на зазначене житло зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 7)
З довідки Ф - 3 від 18.10.2016 року вбачається, що у належній позивачу квартирі зареєстровано три особи - позивач, її син - ОСОБА_3 2007 року народження та ОСОБА_2 1951 року народження (а.с. 8).
ОСОБА_2 не перебуває в родинних чи інших зв'язках з позивачем, зазначена особа та місце її перебування позивачу не відоме.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК).
Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 р., рішення від 16 січня 2012 року.
Відповідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника квавртири АДРЕСА_1, а тому не має право на користвання зазначеним житловим приміщеннням.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
При цьому суд також враховує правову позицію, висновлену ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14.
Так, розглянувши зазначену справу ВСУ встановив, що відповідно якої право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213 - 215 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 1951 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя