Справа № 2-3881/12 Головуючий у І інстанції
Провадження № 2-др/780/9/17 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 16.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 лютого 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі:

- за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа відділ Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області про поділ майна подружжя, визнання права власності, вселення та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю;

- за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення компенсації,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено, виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль марки «Міtsubishi L200» 2007 року випуску, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 60986,50 грн. у якості грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності 1/2 частини автомобіля марки «Міtsubishi L200», 2007 року випуску.

Справа неодноразово розглядалася судами апеляційної та касаційної інстанції.

Так, рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2013 року рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні вимог про вселення та усунення перешкод у користуванні будинком скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Вселено ОСОБА_2 до будинку по АДРЕСА_1 та зобовязано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні будинком. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року рішення Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано спірний будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1040 га спільною сумісною власністю. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частину будинку та 1/2 частину земельної діляни площею 0,1040 га. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано спірний будинок по АДРЕСА_1, що був предметом договору купівлі-продажу від 02 липня 2002 року спільною сумісною власністю подружжя та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про визнаня об'єктами спільної сумісної власності нерухомого майна та визнання права власності на частину житлового будинку і земельної ділянки скасувано і ухвалене нове, яким позов в цій частині задоволено частково. Визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 житловий будинок з приналежними до нього прибудовою, будівлями та спорудами, що розташоваий по АДРЕСА_1 визнано за кожною із сторін право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з приналежними до нього прибудовою, будівлями та спорудами, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1040 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташовані по АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1500 грн.

Позивач ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення із відповідачки на його користь судових витрат у розмірі 18258 грн., які включають судовий збір і витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заяву підтримав, просив задоволити, подав заяву в якій уточнив, що загальна сума судових витрат складає 17586,40 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в суді апеляційної інстанції проти задоволення заяви заперечували, посилаючись на її безпідставність і необгрунтованість. Вказали, що суд вирішив питання про судові витрати, а надмірно сплачений відповідачем судовий збір як при подачі позову, так і при подачі апеляційної і касаційної скарг підлягає поверненю в установленому законом порядку.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що ухвалення додаткового рішення можливе лише у випадку невирішення судом питання про судові витрати.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2016 року з огляду на часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 суд стягнув на його користь судовий збір в розмірі 1500 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог відповідно до приписів ст.88 ЦПК України.

При визначенні розміру судового збору, який підлягав присудженню, суд апеляційної інстанції в тому числі врахував, що позивачем було надміру сплачено судовий збір з урахуванням вказаної ним ціни позову - 127800 грн. і позовних вимог як за подання позову, так і за подання апеляційної і касаційної скарг, тобто у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин підстави для ухвалення додаткового рішення в частині присудження судового збору відсутні.

Доводи заявника щодо необхідності відшкодування понесених ним судових витрат на проведення судової експертизи в розмірі 9300 грн. задоволенню не підлягає з таких міркувань.

Згідно ч.5 ст.86 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, які не можуть перевищувати номативну вартість проведення відповідних видів судової експертизи у науково-дослідних установах Мінюсту.

З матеріалів справи вбачається, що судова будівельно-технічна експертиза проведена приватною експертною установою Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз».

З огляду на те, що заявник не надав суду доказів про номативну вартість проведення відповідних видів судової експертизи у науково-дослідних установах Мінюсту, то суд не має змоги визначити розмір коштів, які підлягають стягненню за проведення експертизи.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, сприяючи повному і об'єктивному з'ясуванню обставин справи, роз'яснив заявнику в судовому засіданні його обов'язок надати докази щодо вартості проведення відповідних видів судової експертизи у науково-дослідних установах Мінюсту і надав час, проте заявник таких доказів не надав.

Керуючись ст.220 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Відмовити в ухваленні додаткового рішення за заявою ОСОБА_2.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: