Справа № 352/652/14-ц
Провадження № 2/352/80/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Пилипів М.В.

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Стриганецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6, про визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на будинковолодіння, визнання права власності на ? частину будинковолодіння у порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_7, яка після одруження змінила прізвище на «Кашалаба», у березні 2014 р. звернулась в суд з позовом до відповідачів, у якому просила: 1) визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на будинковолодіння № 41 по вул. Царинка в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області від 09.03.2011 р., виданий ОСОБА_8 на підставі рішення виконавчого комітету Стриганецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 19.09.2000 р.; 2) визнати за нею право власності на ? частину будинковолодіння № 41 по вул. Царинка в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_9; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 13 вересня 2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований у реєстрі за № 443.

Ухвалою суду від 03.11.2016 р. до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено ОСОБА_6

Заявлені вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що ОСОБА_8 був її дідом, батьком її покійного тата ОСОБА_11, її матір ОСОБА_5 зареєстрована у спірному будинковолодінні № 41 по вул. Царинка в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області. У цьому будинку з часу народження проживає і вона, з 1985 р. до 15.03.2010 р. була зареєстрована за цією адресою. Спірне будинковолодіння побудоване у 1977 р. її дідом ОСОБА_8 На момент будівництва та на час оформлення права власності на будинок у 1990 р. та 2000 р. дід перебував у шлюбі з її бабою ОСОБА_9, тому будинковолодіння належало ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності подружжя. Батько позивачки ОСОБА_11 помер 18.06.2003 р., баба ОСОБА_9 померла 10.06.2009 р., дід ОСОБА_8 помер 10.03.2014 р. Оскільки баба не залишила заповіту, позивачка як внука має право на спадкування після її смерті за правом представлення як спадкоємець за законом першої черги. Після смерті баби вона прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, вона нарівні з дідом успадкувала у рівних частках належну бабі половину спірного будинковолодіння, ставши власником ? частини. Однак, у порушення її прав Стриганецька сільська рада 09.03.2011 р. видала ОСОБА_8 оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності на ціле будинковолодіння, на підставі якого останній зареєстрував за собою право власності на спірне будинковолодіння, а 13.09.2011 р. відчужив його відповідачці ОСОБА_4 на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу, розпорядившись належною позивачці часткою будинковолодіння без її згоди.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник відповідача Стриганецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, у поданій суду заяві відповідач позов не визнав, просив справу розглянути у відсутності свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що оспорюваний позивачкою договір купівлі-продажу спірного будинковолодіння є дійсним. Відповідачка проплатила гроші за придбане нерухоме майно, вона є добросовісним набувачем. Позивачка не довела обставин щодо недійсності вказаного правочину; крім того, нею обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, згідно розяснень, що містяться у постанові Пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача, тобто вправі на підставі ст.388 ЦК України звернутись до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Щодо вимоги про визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності, то позивачкою вже оскаржувалось отримане ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на спірне будинковолодіння, рішенням Тисменицького районного суду від 15.11.2013 р. у позові відмовлено, а оспорюваний у даній справі дублікат свідоцтва про право власності виданий на підставі втраченого свідоцтва про право власності. ОСОБА_8 як забудовник законно отримав свідоцтво про право власності, а потім його дублікат. На час визнання права власності за ОСОБА_8 на спірне будинковолодіння прав позивачки порушено не було, тому ця вимога є безпідставною. Третя вимога про визнання права власності на ? частину будинковолодіння у порядку спадкування за законом за правом представлення є передчасною та невмотивованою, оскільки позивачка не дотрималась досудового порядку, не зверталась до нотаріуса за оформленням спадщини після смерті баби. Просила відмовити у задоволенні всіх позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що оспорюваний позивачкою договір купівлі-продажу спірного будинковолодіння укладався за ініціативою ОСОБА_8, за заповітом якого він отримав у спадщину дві земельні ділянки; вважає договір законним і дійсним.

Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що основним предметом спору є право власності на будинковолодіння № 41 по вул. Царинка в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області.

Як встановлено попередніми судовими рішеннями (рішенням Тисменицького районного суду від 15.11.2013 р., ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.02.2014 р. т.1, а.с.31-35, 21-23), забудовником спірного будинковолодіння був дід позивачки ОСОБА_8, якому рішенням виконкому Івано-Франківської районної ради народних депутатів від 22.04.1977 р. № 140 дозволено будівництво житлового будинку на старому місці, для чого 23.12.1977 р. йому відведено земельну ділянку в натурі, що підтверджується виданим на його імя свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Івано-Франківської області від 12.12.1977 р.; спірне будинковолодіння станом на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) не мало статусу колгоспного двору; вказане будинковолодіння в силу змісту ст.112 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) належало лише ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як подружжю на праві спільної сумісної власності.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи чи особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановлено, що спірне будинковолодіння належало дідові та бабі позивачки ОСОБА_8, ОСОБА_9 як подружжю на праві спільної сумісної власності. Оскільки батько позивачки ОСОБА_11 помер 18.06.2003 р. (т.1, а.с.14), тобто до смерті своєї матері ОСОБА_9, що настала 10.06.2009 р. (т.1, а.с.15), позивачка відповідно до вимог ч.1 ст.1266 ЦК України спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом її батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини.

Після смерті баби ОСОБА_9 відкрилась спадщина на належну їй половину спірного будинковолодіння, яку прийняли спадкоємці за законом першої черги чоловік померлої ОСОБА_8 та її внука ОСОБА_7 за правом представлення у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовились від прийняття спадщини. Тобто, позивачка нарівні з дідом успадкувала у рівних частках належну бабі половину спірного будинковолодіння, ставши власником ? частини вказаного будинковолодіння.

Та обставина, на яку посилалась представник відповідача, що позивачка не звернулася до нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті баби, не позбавляє позивачку права на належну їй частку у спадщині, оскільки згідно з положеннями ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про визнання права власності на ? частину спірного будинковолодіння у порядку спадкування за законом, яка підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння, то суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що позивачкою вже оскаржувалось отримане ОСОБА_8 свідоцтво про право власності та рішенням Тисменицького районного суду від 15.11.2013 р. у позові відмовлено, а оспорюваний у даній справі дублікат свідоцтва про право власності виданий на підставі втраченого свідоцтва про право власності.

При цьому суд зазначає, що вказаним судовим рішенням встановлено, що рішенням виконкому Стриганецької сільської ради від 30.11.2010 р. № 7 втрачене свідоцтво про право власності на спірне будинковолодіння від 28.09.2000 р. визнано таким, що втратило чинність, сільська рада 09.03.2011 р. видала ОСОБА_8 взамін втраченого оригіналу свідоцтва дублікат вказаного свідоцтва, на підставі якого за ОСОБА_8 09.03.2011 р. зареєстровано право власності на спірне будинковолодіння; що оспорюване ОСОБА_7 свідоцтво від 28.09.2000 р. втратило чинність, а виданий взамін втраченого правоустановлюючого документу дублікат від 09.03.2011 р. нею не оспорювався.

У рамках розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що відповідач Стриганецька сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області, якій було достовірно відомо про те, що позивачка шляхом прийняття спадщини після смерті у 2009 р. баби ОСОБА_9 стала фактичним власником ? частини спірного будинковолодіння, порушуючи права позивачки, 09.03.2011 р. видала ОСОБА_8 оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності на ціле будинковолодіння.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що вказана позовна вимога підлягає до часткового задоволення, оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності (т.1, а.с.10) слід визнати недійсним в ? частині будинковолодіння.

Так само підлягає до часткового задоволення в ? частині будинковолодіння і остання позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного будинковолодіння з огляду на наступне.

Згідно отриманого дублікату свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння від 09.03.2011 р. ОСОБА_8, фактично являючись власником ? частин будинковолодіння, на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.09.2011 р. (т.1, а.с.18) відчужив відповідачці ОСОБА_4 ціле будинковолодіння, незаконно розпорядившись таким чином належною позивачці часткою будинковолодіння без її згоди.

Тому оспорюваний договір купівлі-продажу у частині відчуження ? будинковолодіння не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, що згідно ст.215 ЦК України є підставою недійсності правочину в цій частині.

Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки мала на підставі ст.388 ЦК України звернутись до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. При цьому суд вважає, що порушене право позивачки на ? частину спірного будинковолодіння, яка не визначена в натурі, підлягає захисту саме шляхом визнання недійсним оспорюваного договору в цій частині.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 203 ч.1, 215, 321, 1266 ч.1, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? (одну четверту) частину будинковолодіння № 41 по вул. Царинка в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_9.

Визнати недійсним в ? (одній четвертій) частині будинковолодіння № 41 по вул. Царинка в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області дублікат свідоцтва про право власності на будинковолодіння № 41 по вул. Царинка в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області від 09.03.2011 р., виданий ОСОБА_8 на підставі рішення виконавчого комітету Стриганецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 19.09.2000 р.

Визнати недійсним в ? (одній четвертій) частині будинковолодіння № 41 по вул. Царинка в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 13 вересня 2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований у реєстрі за № 443.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча М.М.Хоминець