У х в а л а

іменем україни

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він, як поручитель за договором поруки від 10 травня 2007 року, укладеним ним з Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредитБанк») взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язання ОСОБА_5 (позичальника), які виникають з умов рамкової угоди від 08 травня 2007 року, договору про надання траншу від 08 травня 2007 року та інших договорів про надання траншу, графіків повернення кредиту і сплати відсотків та інших договорів, які є невід'ємною частиною рамкової угоди, згідно з умовами якої позичальник зобов'язувався повернути наданий йому кредит з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 350 000 доларів США в передбачені кредитним договором строки, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойку та інші штрафні санкції в розмірі, строки, передбачені кредитним договором у повному обсязі цих зобов'язань.

Вказував, що між кредитором та боржником в процесі виконання кредитного договору були внесені зміни. Так, 12 січня 2012 року підписано графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції, у зв'язку з чим максимальна сума заборгованості за договором змінилася в сторону збільшення з 471 556, 73 доларів США до 487 441, 36 доларів США.

Зазначав, що вказані зміни внесені в основне зобов'язання без його згоди як поручителя, порука має бути припинена.

Посилаючись на наведене та на те, що банк не пред'явив йому вимогу про погашення заборгованості у шестимісячний строк з дня настання строку виконання основного зобов'язання, просив визнати договір поруки від 10 травня 2007 року, укладений між ним та ПАТ «ПроКредит Банк», припиненим.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано припиненим договір поруки, укладений 10 травня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» (кредитором) та ОСОБА_4 (поручителем) з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_5 своїх зобов'язань перед вказаним кредитором, які виникають з рамкової угоди від 08 травня 2007 року, договору про надання траншу від 08 травня 2007 року та інших договорів, які є невід'ємною частиною вказаної рамкової угоди.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, врахувавши висновки та мотиви, з яких було скасовано ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року (ч. 4 ст. 338 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що за захистом свого порушеного права банк звернувся протягом строку дії поруки та протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, а відтак підстави для застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України відсутні.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено й те, що позивачем не надано доказів на підтвердження збільшення обсягу його відповідальності як поручителя, що є його процесуальним обов'язком відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська