Справа № 373/428/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Реви О.І.

при секретарі Хоменко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Переяслав-Хмельницький справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з неї 8371 грн. 72 коп. завданої шкоди та 1600 грн. 00 коп. понесених судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.05.2006 позивач уклав з відповідачем договір про користування електричною енергією і відповідно до п. 1.1 цього договору позивач постачає електричну енергію, а відповідач своєчасно оплачує спожиту ним електроенергію. Цим же договором передбачено обовязок відповідача дотримуватися нормативно-технічних документів та договору.

Відповідно до п. 37 ОСОБА_2 користування електричною енергією для населення (надалі ОСОБА_2) 28.05.2016 представниками позивача під час обстеження електроустановок споживача за адресою: вул. М. Грушевського, 77, м. Переяслав-Хмельницький було виявлено, що відповідач порушила п. 42 ОСОБА_2 користування електричною енергією для населення, змонтувавши на опорі № 23 лінії 2, яка йде від трансформатора підстанції № 715, перед лічильником розетку, до якої приєднала провід, що накинутий на повітряну лінію електромережі 0,4кВ.

На виконання п. 53 ОСОБА_2 уповноваженими представниками позивача було складено відповідний акт в якому було зафіксовано порушення. З цим актом було ознайомлено відповідача та запрошено на засідання комісії по його розгляду.

08.06.2016 за участю відповідача комісія з числа уповноважених позивачем осіб, відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією здійснила розрахунок вартості не облікованої електроенергії у розмір 8371 грн. 72 коп.

Відповідач добровільно зазначену суму не сплатила, а тому просить стягнути її в примусовому порядку разом із понесеними судовим витратами.

В судовому засіданні представник позивача викладені у позовній заяві обставини підтримала і просить позов задовольнити. Будь-яких інших належних та допустимих доказів не надала, предмет та підстав позову не змінювала і не уточнювала.

Відповідач позову не визнала і пояснила суду, що дійсно приблизно у 2004 році під час будівництва житлового будинку її чоловік та його батьки узгодили із позивачем питання тимчасового користування електроенергією без приладу обліку за відповідну плату. Було встановлено відповідну розетку на електроопорі, яка використовувалася для роботи бетонозмішувача. Після завершення робіт даною розеткою ніхто не користувався, уповноважені працівники позивача її не демонтували.

У жовтні 2006 року, після виготовлення проекту електропостачання житлового будинку її домоволодіння було підключено до загальної електричної мережі працівниками позивача, проте розетка на електроопорі так і залишилася. 27.10.2006 позивач уклала відповідний договір на постачання електричної енергії з позивачем і жодних претензій щодо виконання його умов до неї немає.

Вищевказаною розеткою ні вона, ні члени її сімї не користувалися. Під час рейду працівників енергопостачальної організації вона їм пояснила те ж саме, про що зазначила в акті, а також на засіданні спеціальної комісії, що утворена позивачем для розгляду актів про порушення вимог ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши письмові докази по справі, судом було встановлено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Статтею 27 цього Закону передбачено відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику. Правопорушеннями в електроенергетиці, серед іншого, є: крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до обєктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; порушення правил користування енергією.

Методика розрахунку розміру шкоди, завданої енергопостачальнику внаслідок викрадення електроенергії, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Посилання позивача на те, що відповідач порушила п. 42 ОСОБА_2 користування електричною енергією для населення, змонтувавши на опорі № 23 лінії 2, яка йде від трансформатора підстанції № 715, перед лічильником розетку, до якої приєднала провід, що накинутий на повітряну лінію електромережі 0,4кВ, є безпідставним. Зазначена позивачем норма визначає обовязки побутового споживача електроенергії, а не вказує на вид порушення.

Відповідно до п. 2 ОСОБА_2 користування електричною енергією для населення електрична мережа - підстанції, розподільні установки та електричні лінії, призначені для передачі та розподілу енергії, до яких безпосередньо приєднана електроустановка споживача, а самовільне підключення - споживання електричної енергії без укладення з електропостачальником договору про користування електричною енергією або підключення з порушенням цих ОСОБА_2.

Відповідальність побутового споживача електричної енергії передбачена п. 48 ОСОБА_2. Зокрема, за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електричних мереж і споживання електричної енергії без засобів обліку.

Як вбачається із суті позовних вимог позивач вказує на те, що виявив в діях відповідача порушення цих ОСОБА_2 (не зазначаючи які саме) та факт розкрадання електричної енергії, що підтверджує ОСОБА_2 про порушення № К 028747 від 28.05.2016. Із вищевказаного ОСОБА_2 вбачається, що відповідач надала пояснення, що накид проводів на опорі біля її будинку було здійснено 10 років тому назад під час будівництва будинку за дозволом і за погодженням із позивачем. Після підключення будинку до електромережі виведеною розеткою не користувалися.

Відповідно до п. 53 ОСОБА_2 про порушення цих ОСОБА_2 розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Побутовий споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів. Енергопостачальник повідомляє побутового споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до дня засідання комісії про його час і дату.

Як вбачається із протоколу № 0233 від 08.06.2016 засідання комісії по розгляду акту № 028747 від 28.05.2016 про порушення ОСОБА_2 користування електроенергією відбулося саме 08.06.2016 у присутності відповідача, яка надала аналогічні пояснення, що і в самому ОСОБА_2.

Проведення засідання такої комісії 08.06.2016 відносно відповідача не узгоджується із нормами п. 53 ОСОБА_2, адже відбулося всього через 10 днів після складення ОСОБА_2 і аж ніяк не було дотримано вимогу ОСОБА_2 про повідомлення побутового споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до дня засідання комісії про його час і дату.

Таким чином, даний Протокол було складено з порушенням ОСОБА_2.

Щодо суті позову, то суд не вбачає наявності в діях відповідача порушень ОСОБА_2, адже як вбачається із ОСОБА_2 допуску на підключення до електричної мережі електроустановки (для населення) від 27.10.2006 року та Договору № 027714 про користування електричною енергією побутовим споживачем домоволодіння відповідача було підключено до електромережі із застосуванням приладу обліку 27.10.2006 року уповноваженими представниками позивача. Отже, 27.10.2006 уповноважений представник позивача знав і не міг не знати про наявність встановленої розетки та перемикача (рубильника) у захисному коробі на опорі № 23 лінії 2, яка йде від трансформатора підстанції № 715, поблизу домоволодіння позивача.

Виконуючи свої функції та завдання відповідно до вимог Закону України «Про електроенергетику» позивач, через уповноважених ним посадових осіб, мав би демонтувати встановлену точку споживання електроенергії без засобу обліку як до 27.10.2006 так і після цієї дати. Виявлення такої точки представниками позивача лише 28.05.2016 свідчить про недбалість дій уповноважених представників позивача, які впродовж 10 років не могли виявити таку точку безоблікового споживання електроенергії, яка мала вільний доступ для будь-якої особи.

Вільний доступ до такої точки споживання підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 працівниками позивача, котрі виявили відкрите безоблікове споживання електроенергії на електроопорі, що належить позивачу. Будь-яких порушень ОСОБА_2 в домоволодінні відповідача ними встановлено не було.

Окрім того, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показали, що виявлена ними точка безоблікового споживання електроенергії мала вільний доступ для будь-якої особи. Відповідач пояснила їм, що дійсно більше 10 років тому назад використовували дану розетку при здійсненні будівельних робіт за погодженням із позивачем. Більше нею не користувалися. Надати відповідні квитанції про оплату такої послуги десятилітньої давнини не змогла.

Показання свідка ОСОБА_5 підтверджують ту обставину, що безоблікова розетка зявилася під час будівництва будинку відповідача і після його побудови нею ніхто не користувався. Чому працівники позивача впродовж тривалого часу її не демонтували їй не відомо, адже неодноразово викликала аварійні бригади у звязку з неякісним наданням послуги з електропостачання.

Посилання представника позивача на норми ст. ст. 526, 614 та 623 ЦК України як на підставу позову є помилковим, оскільки ці норми регулюють відносини в частині виконання зобовязань. Жодних зобовязань за договором відповідач не порушила.

Деліктні зобовязання, як і інші цивільно-правові зобовязання, виникають за наявності юридичних фактів, повязаних із завданням шкоди, тобто деліктом. Оскільки деліктні зобовязання містять відповідальність за завдану шкоду, то підстави виникнення деліктного зобовязання збігаються з підставами деліктної відповідальності.

Визначаючи заходи деліктної відповідальності, законодавець виходить із принципу генерального делікту, згідно з яким завдання шкоди однією особою іншій є підставою виникнення обовязку відшкодувати завдану шкоду. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину.

Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то йдеться про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

Таким чином, суд не вбачає в діях відповідача а) наявності шкоди; б) протиправної поведінки заподіювача шкоди; в) причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вини.

Відповідно до вимог ст. ст.10, 11 ЦПК України на позивача покладено обовязок доказування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Представник позивача не довела в установлений законом спосіб правомірність своїх вимог, а тому в позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На підставі п. п. 48,53 ОСОБА_2 користування електричною енергією для населення, ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 10,60,88,212,215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Виготовлення повного тексту рішення вчинено 24.04.2017.

Суддя О.І.Рева