Справа № 755/2940/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Савлук Т. В.

при секретарі - Бурячек О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до суду, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у період з 30 квітня 2017 року по 07 травня 2017 року до Республіки Кіпр, неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 09 квітня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва шлюб між сторонами було розірвано, з того моменту і по теперішній час відповідач, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Дитина проживає разом з позивачем, яка самостійно несе витрати по утриманню сина, при цьому на неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні спільної дитини залишалися без належного реагування. Позивач зазначає, що для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків, має намір забезпечити повноцінний відпочинок сина у період з 30 квітня 2017 року по 07 травня 2017 року у Республіці Кіпр, позивач неодноразово намагалася зв'язатися з відповідачем з вимогою про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Кіпр їхньої спільної дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, через телефон та за місцем проживання ОСОБА_2, проте, телефон постійно був вимкнений, а за місцем проживанням відповідача не вдавалося зустріти, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України у період з 30 квітня 2017 року по 07 травня 2017 року до Республіки Кіпр, неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить завольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, процесуальним правом подати заперечення проти позову не скористався.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, батьками якого записані - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.27).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2013 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.25-26).

Відповідно до Довідки (форма №3) виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку від 14 лютого 2017 року (вих. №15) в квартирі АДРЕСА_1 проживає та зареєстрована ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

- якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

- якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

- у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

- свідоцтва про смерть другого з батьків;

- рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

- рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

- рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

- рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

- довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Пунктом 5 цих же Правил визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Пунктом 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Таким чином, звертаючись до суду з вимогами про надання дозволу здійснювати багаторазові тимчасові поїздки за кордон з дитиною без згоди та супроводу батька дитини, позивач має зазначити напрямок поїздки або країну, в яку планується поїздка, термін поїздки або наявність обставин, які дають підстави для визначення періодичних поїздок.

При цьому, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Відповідно до позовних вимог, позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у період з 30 квітня 2017 року по 07 травня 2017 року до Республіки Кіпр, неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як на підтвердження напрямку поїздки, в яку країну планується поїздка, термін поїздки, позивачем надано квиток № 527 виданий на ім'я ОСОБА_1 з зазначенням дати вильоту за межі країни 30 квітня 2017 року та датою прильоту 07 травня 2017 року, з зазначенням місця перельоту місто Ларнака, Республіка Кіпр, та квиток № 528 виданий на ім'я ОСОБА_3 з зазначенням дати вильоту за межі країни 30 квітня 2017 року та датою прильоту 07 травня 2017 року, з зазначенням місця перельоту місто Ларнака, Республіка Кіпр. (а. с. 44-45)

Крім того, в матеріалах справи наявний ваучер бронювання отелю на ім'я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, у місті Айя-Напа, Республіка Кіпр, з терміном перебування з 30.04.2017 року по 07.05.2017 рік. (а.с. 46).

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими, та таким що підлягають задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, відповідає її інтересам та бажанням, за своєю метою має сприяти її загальному розвитку та оздоровленню, в той же час відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення відповідних дозволів, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини, ухвалюючи рішення, суд надаєдозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у період з 30 квітня 2017 року по 07 травня 2017 року до Республіки Кіпр, неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 157 Сімейного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, ст. ст.10, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька та супроводу батька ОСОБА_2: у період з 30 квітня 2017 року по 07 травня 2017 року до Республіки Кіпр.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарг, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя