Справа № 541/78/17
Номер провадження 2/541/310/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 лютого 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

при секретарі - Калініченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення коштів отриманих за нікчемним правочином,

в с т а н о в и в :

16.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом.

В направленому на адресу суду позові позивач ОСОБА_1 зазначив, що з 2009 року по даний час він постійно проживає та працює в Російській Федерації. З ОСОБА_2 знайомий протягом тривалого часу та перебував з нею в дружніх стосунках. У вересні 2012 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до нього по телефону з проханням надати їй грошову допомогу на що він дав свою згоду та грошовим переказом у вересні 2012 року перерахував їй безоплатно гроші в сумі 70000 російських рублів. Всього протягом вересня 2012- лютого 2015 року він перерахував відповідачці ОСОБА_2 на її прохання про допомогу кошти в сумі 508500 російських рублів, що в перерахунку на гривну становить 229165,69 грн. Гроші передавалися ним ОСОБА_2 безоплатно за усним договором, яким не встановлювалося обовязку відповідачці вчинити на його користь будь-яку дію майнового або немайнового характеру, а тому вважає, що цей усний договір є договором дарування валютних цінностей.

Крім цього, у ОСОБА_2 є дочка ОСОБА_3 , яка також звернулася до нього з проханням надати грошову допомогу і він відгукнувся на її прохання та протягом листопада 2012 року-вересня 2015 року перерахував їй кошти в сумі 125000 російських рублів, що в перерахунку на гривні на час звернення його з позовом до суду складає 56333,75 грн. Гроші передавалися ним ОСОБА_3 безоплатно за усним договором, яким не встановлювалося обовязку відповідачці вчинити на його користь будь-яку дію майнового або немайнового характеру, а тому вважає, що цей усний договір є договором дарування валютних цінностей.

Вважає, що при розгляді Миргородським міськрайонним судом справи за його позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми позики ним було помилково зазначено іншу підставу позову. Але рішенням Миргородського міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року встановлено, що гроші передавалися ним ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як допомога, а отже кошти відповідачки отримували за усним договором дарування. В той же час ст. 719 ЦК України передбачає, що договір дарування валютних цінностей на суму , яка перевищує пятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такій договір є нікчемним. Визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зважаючи на те, що правочин дарування є недійсними кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі, все що вона одержала на виконання цього правочину. Просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь гроші в сумі 229165,69 грн. в рахунок повернення одержаного за нікчемним правочином. З відповідачки ОСОБА_3 просить суд стягнути на його користь кошти в сумі 56333,75 грн. в рахунок повернення одержаного за нікчемним правочином. Також просить стягнути з відповідачок на його користь понесені ним судові витрати при зверненні з позовом до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_4 позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив його задовольнити, як законний та обґрунтований. Пояснив, що домовленості про дарування між сторонами не було, але кошти відповідачки отримали безоплатно і позивач розраховував на їх повернення.

Відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про день та час судового розгляду справи.

Представник відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_5, який діє на підставі довіреностей позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити. Пояснив, що дійсно відповідачками кошти отримувалися безоплатно, але жодної домовленості між сторонами стосовно укладення договору дарування та про те, що ці кошти передаються їм саме в дар не було. Вважав позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як слідує із інформації по платіжній картці позивача ОСОБА_1 ним протягом вересня 2012- лютого 2015 року були відправлені відповідачці ОСОБА_2 грошові перекази на суми зазначені ним в позові та були направлені грошовим переказом кошти зазначені ним в позові відповідачці ОСОБА_3 протягом листопада 2012 року-вересня 2015 року (а.с.6-41).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми позики (а.с.42-43).

При розгляді даної справи представник відповідачок ОСОБА_5, як вбачається зі змісту вище згаданого рішення Миргородського міськрайонного суду не визнавав , що між сторонами має місце договір дарування.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За статтею 718 кодексу дарунком можуть бути в тому числі гроші.

За правилами статті 719 Кодексу договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктами 3, 5, 6 ст. 3 ЦК України встановлені загальні засади цивільного законодавства, а саме свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 627 ЦК України (свобода договору) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено, що між ним та відповідачками було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору дарування, що вони мали намір та фактично уклали між собою саме договір дарування і що на виконання такого договору він передавав відповідачкам кошти.

Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 84; 88; 208; 214; 214; 215; 218 ЦПК України; ст.ст. 717; 718; 719; 627; 628; 638 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення коштів отриманих за нікчемним правочином.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_6