Справа № 639/5472/16-ц
Провадження 2/639/215/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі : головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить ухвалити рішення, на підставі якого встановити факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до укладання шлюбу у фактичних шлюбних відносинах в період з червня 2001 року по 29 квітня 2006 року; поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати право спільної часткової власності на ? частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.04.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Однак до укладання шлюбу сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з червня 2001 року та проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 з батьками позивача.

23.03.2004 року на ім'я відповідача було укладено договір про пайову участь у будівництві №А-СА-64, згідно якого були придбані в об'єкті незавершеного будівництва майнові права на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 115 661 грн. За рахунок спільних коштів було зроблено перший внесок в розмірі 28 915,25 грн.

З метою щоб розрахуватися в повному обсязі за договором про пайову участь у будівництві № А-СА-64 на ім'я відповідача був оформлений кредитний договір №811/04/1-044 від 29.03.2004 року з АКБ «Укрсоцбанк» на сумі 16 367 доларів США зі строком виконання до 27.03.2009 року.

В період з 29.03.2004 року по 02.04.2007 року за спільні кошти подружжя був погашений кредит в повному обсязі.

В подальшому за спільні кошти подружжям в квартирі був зроблений капітальний ремонт з переплануванням і вартість нерухомого майна збільшилась за рахунок цього до 774 700 грн.

19.03.2007 року після введення об'єкту незавершеного будівництва в експлуатацію на ім'я відповідача було оформлено свідоцтво про право власності.

17.03.2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

Враховуючи те, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя, вона є об'єктом спільної сумісної власності на підставі вимог ст. 60 СК України, а тому може бути поділена.

У зв'язку з тим, що від шлюбу з відповідачем позивач має спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю, та враховуючи той факт, що в період перебування у шлюбі відповідач тривалий час не дбав про матеріальне забезпечення сім*ї, оскільки мав особисті стосунки з іншою жінкою, від якої народилась інша дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач просить відійти від принципу рівності часток та збільшити частку позивача в спільному майні згідно до ст. 70 СК України до розміру ? часток.

Всі вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01.08.2016 року, заявлений позов підтримали та дали пояснення про обставини, які викладенні вище.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 15.12.2015 року, в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнали, проти його задоволення не заперечували та підтвердили, що з червня 2001 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. З того часу вони проживали разом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Спірна квартира була ними придбана за сумісні кошти.

Представник 3-тьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності від 07.04.2016 року, в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечувала, просила у його задоволенні відмовити,посилаючись на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 на даний час перебуває в іпотеці. Вважає, що поділ предмету іпотеки порушує права ОСОБА_3, як іпотекодержатиля.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, заперечення представника 3-тьої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Оцінюючи докази, суд виходить з положень ст. ст. 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України, якими передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, доведеність не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що 29 квітня 2006 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_2. ( а.с.8)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.03.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. ( а.с. 7)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що до реєстрації шлюбу, а саме з червня 2001 року, вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, разом проживали в квартирі її батьків за адресою: АДРЕСА_2, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Дані ствердження позивача визнав в судовому засіданні і відповідач ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Разом з тим, на підтвердження даних стверджень позивача в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, матері сторін у справі, які підтвердили той факт,що їх діти, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з літа 2001 року проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За спільні кошти в 2004 році діти купили квартиру, в якій зробили ремонт. В 2006 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, та переїхали проживати в спірну квартиру, де в них народилася донька.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, позивачем були надані та досліджені в судовому засіданні світлини з зображенням позивача, її доньки від першого шлюбу, колишнього чоловіка ОСОБА_2 та їх батьків, під час сімейних свят.

Ці світлини, на думку суду, свідчать про те, що між позивачем та ОСОБА_2 існували близькі стосунки, та що вони дійсно проживали однією сім*єю ще до укладання шлюбу.

Згідно до ч.2 ст. 3 СК України, сім*ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Аналізуючи докази, надані стороною позивача стосовно встановлення юридичного факту сумісного проживання однією сім*єю, суд вважає, що усі докази у своїй сукупності свідчать про те, що позивач дійсно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем, вони планували та вели спільне господарство, сумісно вирішували усі питання, пов'язані з побутом та формуванням сімейного бюджету, підтримували один одного, разом виховували дитину позивача від першого шлюбу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 просила суд встановити факт сумісного проживання однією сім*єю без шлюбу її та ОСОБА_2 у період з червня 2001 року по 29 квітня 2006 року включно.

Задовольняючи частково вищезазначені вимоги позивача ОСОБА_1, суд виходив з наступного.

Так, зі свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 05 березня 2002 року було зроблено відповідний актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_9.

Згідно ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діям на момент розірвання шлюбу, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Отже, виходячи з вимог чинного на той час законодавства України, ОСОБА_1 до 05 березня 2002 року вважалася такою, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_12

Крім того, Сімейний Кодекс України, який передбачає проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, набрав чинності з 01 січня 2004 року, а тому суд вважає необхідним саме з цієї дати встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу та до 28 квітня 2006 року, дати укладання шлюбу між ними.

В судовому засіданні було встановлено, що під час сумісного проживання однією сім*єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_3.

Позивач ОСОБА_1 просила суд поділити придбане під час сумісного проживання з ОСОБА_2 майно та виділити їй у власність ? частини квартири АДРЕСА_4.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в даній частині, суд виходив з наступного.

Так, судом встановлено, що 23.03.2004 року між АТЗТ «Куряжський ДБК» та ОСОБА_2 було укладено договір №А-СА-64 про дольову участь в будівництві житлового будинку. ( а.с. 9-12)

Згідно умов договору сторона 2 (ОСОБА_2.) здійснює дольову участь в будівництві житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1

На момент укладання даного Договору розмір дольової участі складає 115 661 грн. (пункти 1.1., 3.1 Договору).

Як було встановлено судом вище, сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент укладання договору про дольову участь в будівництві житлового будинку проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

За правилами ст. 74 СК України (у редакції чинній до 16 січня 2007 року), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх загальною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

29 квітня 2006 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, який в подальшому на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.03.2016 року було розірвано. (а.с. 7-8)

16.03.2007 року було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_2. ( а.с. 13)

Право власності на ім'я ОСОБА_2 зареєстровано у встановленому законом порядку. (а.с. 14-15)

Отже, квартира була придбана за час шлюбу і в силу ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Як пояснили в судовому засіданні сторони, і це підтверджується договором кредиту №811/04/І-0044 від 29.03.2004 року, дана квартира була придбана у тому числі і за кредитні кошти. Договір кредиту був укладений між банком АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 ( а.с. 19-23а)

Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 17.10.2016 року заборгованість за Договором кредиту № 811/04/І-0044 від 29.03.2004 року, зі строком користування по 27.03.2009 року, повністю погашена 03.04.2007 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 02.04.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №811-3/27/3/7/7-007 від 02 квітня 2007 року, було укладено Іпотечний договір №811-4/27/3/7/7-019, відповідно до якого в іпотеку передано трикімнатна квартира, загальною площею 74,1 кв.м, вартістю 227 250 грн., що в еквіваленті складає 45 000 доларів США, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та належить Іпотекодавцю (ОСОБА_2) на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 16.03.2007 року згідно з рішенням №20-33 від 06.03.2007 року, право власності зареєстровано КП «ХМБТІ» 19.03.2007 року, реєстраційний номер 14849304, номер запису 79864 в книзі 1. ( а.с. 97-99)

При цьому, 14.09.2007 року ОСОБА_1 було складено заяву, яка була нотаріально посвідчена, відповідно до якої вона дає згоду своєму чоловікові ОСОБА_2, виступати майновим поручителем за зобов'язанням перед його кредитором, АКБ СР «»Укрсоцбанк», Харківська обласна філія АКБ «Укрсоцбанк», та передати в іпотеку квартиру, яка розташована: АДРЕСА_5, яку він набув знаходячись з нею в зареєстрованому шлюбі за сумісні кошти. ( а.с. 90)

Згідно до договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором №811-4/27/3/7/7/019 від 02.04.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. 02 квітня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за №1391 від 11.03.2015 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний іпотекодержатель відповідно до Договору поруки, укладеного 11.03.2015 року з ОСОБА_3, до кредитного договору №811-3/27/3/7/7-007 від 02.04.2007 року, передає (відступає), а Новий іпотекодержатель приймає (набуває) належне Первісному іпотекодержателю Право вимоги за Іпотечним договором №811-4/27/3/7/7-019 від 02.04.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. 02.04.2007 року, зареєстрованим в реєстрі за №1391 з усіма змінами та доповненнями, укладеним між Первісним іпотекодержателем та ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_5. ( а.с. 100-101)

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.

Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Таким чином, положення договору іпотеки про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним.

Стаття 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За таких обставин визнанням за позивачем права власності на частку у квартирі не порушує право 3-тьої особи ОСОБА_3 щодо предмета іпотеки, оскільки поділ спільного майна подружжя не порушує право ОСОБА_3 та не може впливати на зміну умов договору іпотеки.

Таким чином, квартира АДРЕСА_6 є загальною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому може бути поділена між ними.

Згідно ст. 60 СК України майно, яке придбало подружжя під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві загальної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав по уважній причині самостійного заробітку (доходу).

Частинами 1,2 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Як пояснив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, на початку 2013 року він перестав проживати однією сім'єю з ОСОБА_1 На той час він утворив нову родину, де з часом народилася дитина, а після розірвання шлюбу з позивачем, ним було укладено новий шлюб з іншою жінкою. Саме з цього часу він перестав дбати про свою колишню родину, про дружину ОСОБА_1 та їх сумісну малолітню доньку ОСОБА_4, 2008 року народження. У зв'язку з цими обставинами, відповідач не заперечує щоб при вирішенні спору про поділ майна суд відступив від засади рівності часток подружжя, та щоб за позивачем було визнано право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя саме на 3/4 частини спірної квартири.

Отже судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час, а саме з 2013 року по березень 2016 року, момент розірвання шлюбу, не дбав про матеріальне забезпечення своєї сім'ї, а отже суд вважає, що при вирішенні спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя можливо відступити від рівності часток, та визнати за позивачем ОСОБА_1 права власності на ? частини квартири АДРЕСА_4.

У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимог щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України вони не розподіляються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7,10,11,57-61,88,209,212-215, 256 ЦПК України, ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.ст. 3, 60, 66, 70, 71 СК України, ст. 368 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт сумісного проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01 січня 2004 року по 28 квітня 2006 року включно.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне сумісне майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 3/4 частини квартири № 75 (сімдесят п'ять) будинку № 6 (шість) по вул. Пермській у м. Харкові.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Труханович