Справа №592/6002/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Труханова Л. М.
Номер провадження 22-ц/788/217/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору в частині сплати винагороди недійсним,

в с т а н о в и л а:

24 червня 2016 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 26 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № SUН2GК11670107, згідно з яким остання отримала кредитні грошові кошти у розмірі 24 000,00 дол. США на купівлю квартири, а також у розмірі 7 200,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08% на рік (0,84% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 цього договору, зі строком користування до 25 червня 2037 року включно.

Згідно п. 7.1 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється, в період з 25 по 30 число кожного місяця, платежами у розмірі 262,53 доларів США.

Умовами договору передбачено винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту (24 000,00 дол. США х 0,2% = 48,00 дол. США ) щомісяця в період сплати. На думку позивача, обов'язок сплачувати винагороду є несправедливою умовою договору, яка суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, позивач вважає вказану умову недійсною з моменту укладення договору.

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умовами договору передбачено виногороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Позивач вважає, що обов'язок сплачувати виногороду є несправедливою умовою договору, яка суперечить ст. 18 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів», та вважає недійсною з моменту укладання договору. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затерджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 , банки не мають права встановлювати платежі, які має споживач сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які спложивач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди щодо кредитного договору тощо).

Просив визнати недійсним кредитний договір від 26 червня 2007 року № SUН2GК11670107, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 В заяві про зменшення розміру позовних вимог від 01 грудня 2016 року просив визнати умови п. 7.1. кредитного договору№ SUН2GК11670107 від 26 червня 2007 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 щодо сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати недійсною з моменту укладення договору.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано умову пункту 7.1. кредитного договору № SUН2GК11670107, укладеного 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 щодо сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати недійсною з моменту укладення договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» з рішенням суду не погодилось і оскаржило його в апеляційному порядку. Посилаючись на те, що оскаржувана частина п. 7.1 кредитного договору не суперечить ані вимогам чинного законодавства, ані змісту та суті правовідносин сторін та іншим умовам кредитного договору, окрім того вона є зрозумілою та не містить двозначностей. Крім того, Банком зазначено, що судом мала бути застосована позовна давність, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2007 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу їй кредиту в сумі 24000 доларів США для купівлі квартири строком на 360 місяців та заповнила анкету-заяву.

26 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № SUН2GК11670107, згідно з яким (п. 7.1) остання отримала кредитні грошові кошти у розмірі 24 000,00 дол. США на купівлю квартири, а також у розмірі 7 200,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08% на рік (0,84% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 цього договору, зі строком користування до 25 червня 2037 р. включно.

Згідно п. 7.1 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється, в період з 25 по 30 число кожного місяця, платежами у розмірі 262,53 доларів США.

Умовами договору передбачено винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту (24 000,00 дол. США х 0,2% = 48,00 дол. США) щомісяця в період сплати. На думку позивача, обов'язок сплачувати винагороду є несправедливою умовою договору, яка суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, позивач вважає вказану умову недійсною з моменту укладення договору.

26 липня 2007 року відповідно до заяви на видачу готівки ОСОБА_3 отримала 24 000 доларів США.

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 ОСОБА_3 має прізвище «ОСОБА_3».

Відповідно до листа №20.1.3.2/6-22855/6476 від 29 вересня 2008 розмір відсоткової ставки змінений, а саме починаючи з 31 жовтня 2008 року відсоткова ставка за договором SUН2GК11670107 складає 13,02 % на рік.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що з умов п. 7.1. кредитного договору вбачається, що кошти були надані в споживчіх цілях, а тому оскаржуваний кредитний договір є договором споживчого кредиту, а отже Банк мав дотримуватися вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з таким висновкому суду першої інстанції, однак судом першої інстанції було проігноровано заяву відповідача про застосування строку позовної давності у даному випадку.

Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затерджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007р. №168, банки не мають права встановлювати платежі, які має споживач сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які спложивач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В суді апеляційної інстанції представник банку не зміг пояснити за які дії банку позивач сплачує винагороду у розмірі 0,2%.

З огляду на вищевказані норми законодавства у суду були підстави для визнання умов пункту 7.1. кредитного договору № SUН2GК11670107, укладеного 26 червня 2007 року мід ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 щодо сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати недійсною з моменту укладення договору.

Однак, згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка по справі вносила регулярні платежі по кредитному договору з червня 2007 року по січень 2016 року. Позивачкою було підписано кредитний договір, остання не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та виконувала його умови. В тому числі сплачувала і винагороду у розмрі 0,2%.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу. яка його порушила. Оскільки ОСОБА_3, підписала вказаний кредитний договір, виконувала його, а тому у суду є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо порушення сторонами вимог Закону України «Про захист прав споживачів» було допущено, зокрема в момент укладення кредитного договору, то при розгляді позову в частині визнання пункту вказаного договору недійсним з підстав його невідповідності вимогам цього закону треба виходити з того, що саме в момент укладення договору сторони повинні знати про такі порушення, а тому перебіг позовної давності має обчислюватись саме з дати укладення кредитного договору.

Отже, оскільки вказаний кредитний договір було укладено 26 червня 2007 року, строк загальної позовної давності сплив 26 червня 2010 року, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. ч. 1 -3 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Позивачка на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, тому сплачений апелянтом судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору, в частині сплати винагороди, недійсним.

Компенсувати за рахунок держави на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1 515 грн. 80 коп. судового збору за апеляційний перегляд справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -