АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/604/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу будинку не укладеним та стягнення сплаченої суми коштів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та ОСОБА_6, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

17 серпня 2016 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу будинку не укладеним та стягнення сплаченої суми коштів.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року позов ОСОБА_8 задоволено частково.

03 січня 2017 року представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення в цивільній справі № 694-1126/16-ц та стягнути з позивача ОСОБА_8 на користь відповідача ОСОБА_6 понесені ним судові витрати.

Вимоги своєї заяви мотивував тим, що рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 105 200 грн., що були отримані ним в рахунок оплати за будинок по вул. Звенигородській, 29 в с. Озірна Звенигородського р-ну, Черкаської обл.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Також, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 1 206 грн. 40 коп.

Однак, представник відповідача вважає, що при частковому задоволенні позову залишилось невирішеним питання про стягнення судових витрат із позивача на користь відповідача.

Додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1 012 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 просить скасувати додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року, яким вирішено питання про часткове стягнення із позивача ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесених судових витрат по оплаті за надану правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким стягнути із позивачки ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені ним судові витрати в розмірі 7 000 грн.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року (а.с. 92-93) позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з хаткового В.С. на користь ОСОБА_8 105 200 грн., що були отримані ним в рахунок оплати за будинок по вул. Звенигородській, 29 в с. Озірна Звенигородського р-ну Черкаської обл..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 1 206 грн. 40 коп.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с. 97). Свою заяву обґрунтовував тим, що при частковому задоволенні позову залишилось невирішеним питання про стягнення судових витрат із позивача на користь відповідача відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі , чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року (а.с. 101) стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1 012 грн. 50 коп.

Не погодившись із ухваленим додатковим рішенням суду від 12 січня 2017 року, представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги (а.с. 118-120) представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 вказав, що ухвалене районним судом додаткове рішення від 12 січня 2017 року не відповідає нормам процесуального права, оскільки при частковому задоволенні заявленого позову до ОСОБА_6, а саме задоволення судом однієї із двох заявлених позивачем позовних вимог, при понесених відповідачем по оплаті за надану правову допомогу в розмірі 7 000 грн., які підтверджуються відповідними доказами, на користь ОСОБА_6 стягнуто лише 1 012,50 грн. замість 3 500 грн., чим порушено вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України про застосування принципу пропорційності при присудженні відповідачу судових витрат, тому таке рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, законність та вмотивованість додаткового судового рішення районного суду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами та наявними матеріалами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Так, в суді апеляційної інстанції встановлено, що дійсно, під час розгляду справи за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу будинку не укладеним та стягнення сплаченої суми коштів при ухваленні рішення суду, не вирішеним залишилося питання стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат. Додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року дане питання було вирішено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1 012 грн. 50 коп..

Роблячи такий висновок в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції керувався тим, що позов ОСОБА_8 було задоволено частково, а саме відмовлено в задоволенні позовної вимоги немайнового характеру та задоволено позовну вимогу майнового характеру, а тому суд визнав за необхідне присудити половину судових витрат позивачеві та половину судових витрат відповідачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Судом встановлено, що представництво відповідача ОСОБА_6 в суді здійснював адвокат ОСОБА_7, який діяв на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 53 від 21 травня 2013 року, тому заявлені вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу при частковому задоволенні позовних вимог є обгрунтованими і відповідач ОСОБА_6 мав право на їх відшкодування у відповідності до встановлених вимог чинного законодавства.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Перевіряючи висновок районного суду про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що суд першої істанції обгрунтовано підійшов до аналізу наданого ОСОБА_7 розрахунку затраченого часу по підготовці та веденню цивільної справи у Звенигородському районному суді за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу будинку не укладеним та стягнення сплаченої суми коштів (а.с. 89).

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося вище, рішенням районного суду було відмовлено в задоволенні позовної вимоги немайнового характеру та задоволено позовну вимогу майнового характеру.

Ухвалюючи рішення про стягнення понесених витрат на правову допомогу, суд першої інстанції правильно взяв до уваги та врахував, що відповідач ОСОБА_6 оплатив послуги свого представника адвоката ОСОБА_7 за участь в судовому засіданні та підготовку клопотань в розмірі 1 500 грн., за підготовку клопотання про виклик свідків 150 грн., за підготовку клопотання про приєднання до справи доказів в розмірі 300 грн. та керуючись ч. 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно визначив розмір суми, що підлягає стягненню до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При перевірці стягуваної суми витрат судових витрат, колегія суддів погоджується та вважає вмотивованим висновок про стягнення саме суми 1 012 грн. 50 грн., оскільки інші витрати, наведені в розрахунку правильно визнані районним судом як такі, що не відносяться до витрат за вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а тому правильно не були взяті до уваги районним судом під час визначення суми стягнення з позивача на користь відповідача.

Колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано доводи в підтвердження та заперечення вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування додаткового рішення суду від 12 січня 2017 року сторонами не наведено.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 220, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу будинку не укладеним та стягнення сплаченої суми коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :