АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/966/17 Головуючий 1 інст. Сугачова О.О.
Справа № 643/9234/16 Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія:стягнення аліментів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

27 липня 2016 року ОСОБА_4. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на свою користь щомісячно аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, тобто до 04.08.2018 року.

В обґрунтуванні вимог посилалась на те, що з 07.06.2014 року вона перебуваює з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак з липня 2016 року шлюбні відносини не підтримують. Вона проживає окремо з дочкою, остання перебуває на її утриманні та вихованні. Донька має хронічне захворювання, у звязку з чим витрачаються додаткові кошти. Вона, ОСОБА_4, не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, коштів на утримання дитини не вистачає, а відповідач матеріально не допомагає, хоча є працездатним, аліменти не сплачує, на його утриманні ніхто не перебуває.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, вважаючи за можливе стягнення аліментів на користь позивача на малолітню дочку у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно. Просив відмовитит у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дочкою трьох років, оскільки він офіційно не працює, має тимчасові заробітки.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2016 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку( доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 27.07.2016 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно на утримання останньої, починаючи з дня подачі позову, тобто з 27.07.2016 року, і до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, тобто до 04.08.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На це рішення суду ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що він є безробітним та не має стабільного доходу, тому не може сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом. Вважає, що аліменти необхідно стягнути з нього в твердій грошовій сумі, оскільки він має мінливий та нестабільний дохід. Крім того, він з народження хворіє на нервовий тик, у звязку з чим потребує систематичних витрат на лікування.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4В, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітня дитина проживає разом із матірю, яка не працює, здійснюючи догляд за дочкою, а відповідач допомоги на утримання дитини та дружини не надає, хоча має таку можливість.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, дочки, сина.

Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України, яка зазначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2014 року, мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матірю ОСОБА_4, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 є особою працездатного віку, інших дітей, а також непрацездатних батьків, які б потребували допомоги з його боку, не має, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, офіційно не працює, але має заробітки як пояснював відповідач у розмірі щомісячно 600-1200 гривень.

Посилання ОСОБА_7 на те, що у звязку з наявністю у нього хвороби (нервовового тику) він потребує систематичних витрат на лікування, не можуть бути підставою для зміни або скасування оскаржуваного рішення, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що з нього необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України визначення способу стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі вирішується судом відповідно до принципу діскреції. При цуьому судом першої інстанції враховані й вимоги ст. 11 ЦПК України та обставини справи

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що на теперешній час він є безробітним, не є підставою для скасування рішення суду, яким визначено розмір аліментів на підставі вимог ст .ст.182,183 СК України, та не позбавляє останнього від обовязку сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в порядку ч. 2 ст.84 СК України, оскільки й у судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 підтвердила пояснення відповідача, дані ним в суді першої інстанції, про те, що останній має заробітки в розмірі 1200 гривень на місяць.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст.ст. 180-184 СК України.

У відповідності до ст 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: