Справа № 200/4114/17-ц
Провадження №2о/200/75/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Державний нотаріус Першої дніпровської нотаріальної контори ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з заявою про встановлення факту постійного проживання з бабусею, ОСОБА_3, на час відкриття спадщини, тобто на час смерті останньої (05 листопада 2014 року), у квартирі №11 в будинку 32 на житловому масиві Тополя-2 в м. Дніпро.

Заявлену вимогу обґрунтовує тим, що їй та померлій ОСОБА_3 належить у рівних частках, по ? частці, квартира №11 в будинку 32 на житловому масиві Тополя-2 в м. Дніпро.

За життя, 05 квітня 2004 року, ОСОБА_3 було складено заповіт, яким остання заповіла онуці, ОСОБА_1, усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право.

05 листопада 2014 року ОСОБА_3 померла, у зв'язку з чим ОСОБА_1 було подано заяву до державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті бабусі, однак нотаріусом 13 січня 2017 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкоємиця не звернулася з заявою у встановлений законом термін і відсутній будь-який факт прийняття спадщини останньою після смерті спадкодавця.

Оскільки ОСОБА_3 інших спадкоємців крім ОСОБА_1 не має, приймаючи до уваги, що остання заповідала за життя онуці усе своє майно, та з урахуванням того, що вони на час відкриття спадщини постійно проживали разом протягом останніх 6-ти років, просила суд, встановити факт її постійного проживання з бабусею, ОСОБА_3, на час відкриття спадщини, тобто на час смерті останньої (05 листопада 2014 року), у квартирі №11 в будинку 32 на житловому масиві Тополя-2 в м. Дніпро.

В судовому засіданні представник заявника вимоги викладені в заяві підтримала, просила їх задовольнити та додала, що організацією поховання ОСОБА_3 займалася ОСОБА_4, оскільки вона є її єдиною родичкою. Надала довідку про склад сімї та реєстрацію померлої бабусі на вказаною адресою.

Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розряду справи до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника та дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, 2 ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх визначення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане УЖГ Дніпропетровською міської радою 17.01.1995 року за №2/131-95, зареєстрованого Дніпропетровським інвентарбюро за №204п-11, в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №9928051, належала на праві власності квартира №11 в будинку 32 на житловому масиві Тополя-2 в м. Дніпро.

05 квітня 2004 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким вона заповіла ОСОБА_1 усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право.

12 березня 2005 року ОСОБА_3 було складено договір довічного утримання, відповідно до якого остання передала, а ОСОБА_1 отримала у власність ? частину квартири 11 розташованої в будинку 32, житловий масив Тополя-2 в м.Дніпро.

ОСОБА_3 померла 05 листопада 2014 року.

03 березня 2015 року державним реєстратором до Державного реєстру речових прав внесено відомості про право власності ОСОБА_1 на власність ? частину квартири 11 розташованої в будинку 32, житловий масив Тополя-2 в м.Дніпро, на підставі договору довічного утримання.

13 січня 2017 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовлено ОСОБА_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 у зв'язку пропуском спадкоємицею строку, встановленого законодавством на подання заяви про прийняття спадщини та відсутності в останньої будь-якого факту прийняття спадщини.

Згідно рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2010 року (справа №2о-271/09) ОСОБА_6 є сином ОСОБА_3.

Відповідно до копії свідоцтва про народження №394872 ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_7.

У зв'язку з реєстрацією шлюбу 15 грудня 1979 року ОСОБА_7 змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8.

Згодом, 20 жовтня 1984 року, ОСОБА_8 вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_1.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Аналізуючи вказані норми закону, можна дійти висновку, що для встановлення факту прийняття спадщини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України юридичне значення має: місце відкриття спадщини відповідно до правил ст.1221 ЦК України, тобто останнє місце проживання спадкодавця, та встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, аналізуючи вказану вище Постанову Пленуму Верховного Суду України можна однозначно дійти висновку, що зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених ст.ст.1297, 1299 ЦК України щодо оформлення права на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно положення ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3, на час відкриття спадщини та і взагалі з 2011 року, підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої в квартирі 40 будинку 32 житловий масив Тополя-2 в м.Дніпро та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки ОСОБА_1 є онукою спадкодавиці ОСОБА_3, крім того заявниці належить на праві власності ? частина квартири, приймаючи до уваги презумпцію волі заповідача на розпорядження своїм майном і гарантії закріплені Конституцією України щодо неприпустимості позбавлення особи права на отримання спадщини, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових свідчень сусідів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки і проживали разом на день смерті ОСОБА_3 в квартирі 11 розташованої в будинку 32, житловий масив Тополя-2 в м.Дніпро, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213, 214, 215, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Державний нотаріус Першої дніпровської нотаріальної контори ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, зі спадкодавцем - ОСОБА_3, померлою 05 листопада 2014 року, на час відкриття спадщини за адресою: м.Дніпро, житловий масив Тополя-2АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва