Ухвала

Іменем України

23 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особа: Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області, Реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції, Городоцька державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним свідоцтва про спадщину та інше, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказав, що будинок на АДРЕСА_1 входив до складу майна колгоспного двору, членами якого на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Позивач вказував, що оскільки майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, вони кожен були власниками по 1/2 частини вищезазначеного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв позивач та ОСОБА_8, як спадкоємці першої черги за законом, які проживали із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та успадкували право по 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, спадщину після нього прийняв ОСОБА_5, якому 22 серпня 2008 року державний нотаріус видав свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок в цілому в порядку спадкування по закону.

Посилаючись на те, що реєстрація Городоцьким районному бюро технічної інвентаризації права власності і запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 24160029) за ОСОБА_8 на будинок в цілому, є неправомірними, і підлягає скасуванню, оскільки у будинку він мав частку, успадковану після смерті дружини ОСОБА_7, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 серпня 2008 року, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори в частині включення до спадкового майна ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 та запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 24160029) в частині реєстрації за ОСОБА_5 права власності на будинок в цілому є незаконними, просив суд визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 на день її смерті становила 1/2 частини, скасувати запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 24160029) в частині реєстрації за ОСОБА_8 права власності на 1/2 частини вищезазначеного будинку і запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер майна 24160029) в частині реєстрації за ОСОБА_5 права власності на 1/4 частини цього будинку, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 серпня 2008 року, що видане ОСОБА_5 державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Богаченко Н.С. за реєстром № 2226 та визнати за ним право власності на 1/4 частини вищевказаного будинку, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27 липня 2015 року позов задоволено.

Визначено, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на будинок № АДРЕСА_1 на день її смерті становила 1/2 частини.

Скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 24160029) в частині реєстрації за ОСОБА_10 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1

Скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер майна 24160029) в частині реєстрації за ОСОБА_11 права власності на 1/4 частину житлового будинку № АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 серпня 2008 року, що видане ОСОБА_11 державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Богаченко Н.С. за реєстром № 2226.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку № АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

Додатковим рішенням від 17 серпня 2015 року Городоцького районного суду Львівської області стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 243 грн 60 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_11 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що померлій ОСОБА_7, як члену колгоспного двору, на день її смерті належало 1/2 частини спірного житлового будинку, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що за позивачем підлягає визнанню право власності на ј частини вказаного будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Крім того, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що, вибувши з колгоспного двору у березні 1987 року в Угорщину, ОСОБА_7 не втратила права на свою частку у ньому, оскільки з часу її повернення у квітні 1990 року до колгоспного двору і до 15 квітня 1991 року вона брала участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Такого висновку суди дійшли, врахувавши роз'яснення викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строкові службі, навчання у учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратила права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тому доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що померла ОСОБА_7 на момент повернення з Угорщини у 1990 році втратила частку у майні двору, є безпідставними.

Крім того, той факт, що спірний будинок, як колгоспний двір, належав ОСОБА_7 та її батьку на праві спільної сумісної власності, встановлений рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_11 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на будівельні матеріали, яке було залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконкому Городоцької районної ради від 15 листопада 1973 року № 546 «Про дозвіл на будівництво нових жилих будинків індивідуальним забудовникам в селах району» затверджено рішення виконкому Керницької сільської Ради депутатів трудящих та зборів уповноважених колгоспів про надання ОСОБА_12 - батькові ОСОБА_8 дозволу на будівництво нового житлового будинку в с. Керниця, на ділянці старого користування, термін закінчення будівництва 1976 року.

Як убачається із пояснень сторін, із копій свідоцтв про народження і одруження ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_7 і ОСОБА_5

ОСОБА_13 і ОСОБА_4 одружились 14 лютого 1981 року, після реєстрації шлюбу обоє мають прізвище ОСОБА_4.

ОСОБА_7 і ОСОБА_4 12 березня 1987 року вибували в Угорщину у зв'язку з проходженням позивачем надстрокової військової служби у «ВВС Южной группы войск», 09 квітня 1990 року ОСОБА_7 повернулась в с. Керницю, тут же проживала разом із ОСОБА_8 і працювала в колгоспі «Зоря».

20 листопада 1989 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 що належав колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_8

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.В. Дем'яносов О.М. Ситнік