Справа № 308/2594/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Бисага Т.Ю.,

суддів Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.,

секретарі Чучка Н.В.,

за участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», на рішення Ужгородського місьрайонного суду від 26 січня 2017 року про у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного 12.10.2006 року кредитного договору № б/н ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В позовній заяві, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.01.2016 року має заборгованість перед банком в сумі 40175,70 грн., яка складається з наступного: 7895,96 грн. - заборгованість за кредитом, 32279,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, від якої віднімається сума у розмірі 23019,49 грн., яка була задоволена рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26.02.2013 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПиватБанк», різниця становить 17156,21 грн. Також зазначає про нарахування 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 857,81 грн. штрафу (процентна складова).

Відтак, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 18514,02 грн. за кредитним договором № б/н від 31.01.2014 року та судові витрати.

Рішенням Ужгородського місьрайонного суду від 26 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подала апеляційну скаргу на рішення, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представника банку, дослідивши матеріали справи, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, - відповідно до укладеного договору № б/н від 12.10.2006 року ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 31.01.2016 року має заборгованість - 40175,70 грн., яка складається з наступного: - 7895,96 грн. - заборгованість за кредитом; - 32279,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

Від цієї суми відраховано заборгованість у розмірі 23019,49 грн., яку було стягнуто на користь Банку рішенням Третейського суду при Асоціації ''Дніпровский Банківський Союз" від 26.02.2013 року, різниця становить 17156,21 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); -857,81 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 18514,02 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов до такого висновку з порушенням норм матеріального права.

Посилання суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з'ясування обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків суду цим обставинам.

В розділі 2 "Терміни і поняття" Умов та правил надання банківських послуг надано визначення поняттям платіжна картка та Договір надання банківських послуг, а саме: платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів з власних рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів в готівковій формі у касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених даним договором.

Договір про надання банківських послуг - форма договору, який укладається між банком та держателем платіжної картки.

Згідно п.п. 3.1, 3.4 Умов для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, надає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Клієнт або його довірена особа використовують платіжні картки в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів у касах банків, фінансових установ, через банкомата, та здійснення інших операцій, передбачених угодами сторін та законодавством України.

Отже, Відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями.

Також судом залишено поза увагою, що відповідно до пунктів 9.3. та 9.5. Умов картрахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий на підставі заяви держателя.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, сторони домовились, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін.

Виходячи з наведених положень договору, договір автоматично було пролонговано, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати та договір діє до даного часу.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі №6-116 цс 13.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, то проценти за кредитом, які нараховуються щомісяця та є періодичним платежем за користування кредитними коштами, а також неустойка, нарахована унаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором, підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, що випливає з правової позиції Верховного Суду України у постанові №6-249цс15 від 02.12.2015 року.

Тобто, у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобов'язань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності, водночас, суми нарахувань, здійснені у межах строку позовної давності, підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ужгородського місьрайонного суду від 26 січня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.10.2006 року у сумі 18514,02 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді