Єдиний унікальний номер 242/489/17 Номер провадження 22-ц/775/780/2017
Головуючий у 1 інстанції: Черков В.Г. Єдиний унікальний номер 242/489/17 Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/780/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Новосьолової Г.Г., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу державного підприємства Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» про стягнення незаконно утриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Посилався на те, що він є працівником відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» державного підприємства «Селидіввугілля».

Згідно з наказом ВП «Шахта Курахівська» від 15 липня 2015 року № 436/к він був увільнений від роботи з 15 липня 2015 року на період призову на військову службу у звязку із мобілізацією на особливий період.

13 жовтня 2016 року він приступив до виконання обовязків, відповідно до наказу ВП «Шахта Курахівська» від 12 жовтня 2016 року № 545/к у звязку із звільненням в запас з військової служби.

Шахтою «Курахівська» йому було компенсовано середній заробіток за період перебування на військовій службі, але з січня по жовтень 2016 року було незаконно утримано податок з доходів фізичних осіб в сумі 11 626,41 грн. та військовий збір в сумі 968,86 грн.. Тому позивач просив стягнути з відповідача незаконно утримані грошові кошти в сумі 12 595,27 грн. та судовий збір 640 грн..

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 березня 2017 року позов задоволено. Стягнено з відповідача на користь позивача незаконно утримані кошти в сумі 12 595,27 грн. та судовий збір 640 грн..

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на неповне дослідження судом фактичних обставин, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивач просив стягнути кошти, які були утримані відповідачем за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року. Суд, задовольняючи позов, керувався ч.3 ст. 119 КЗпП України в редакції, що діяла до 1 січня 2016 року та проігнорував, що з 1 січня 2016 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України « №911-VIII від 24.12.2015 року частину 3 статті 119 КЗпП України викладено у новій редакції та видалено норму, що передбачала компенсацію середнього заробітку із бюджету. Як наслідок, якщо компенсаційні виплати з бюджету роботодавці з 01.01.2016 року не отримують, тому і не діє звільнення від оподаткування виплат, нарахованих в межах середнього заробітку мобілізованим працівникам, в бухгалтерському обліку нарахований середній заробіток відображається як звичайна нарахована заробітна плата, і такий дохід оподатковується податком на доходи фізичних осіб, військовим збором та є базою нарахування й утримання єдиного внеску. Суд безпідставно застосував норму ч.3 ст. 119 КЗпП України в редакції, що діяла до 01.01.2016 року до вимог позивача щодо періоду з січня по жовтень 2016 року.

В засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд виходив із того, що відповідач незаконно утримав із суми сплаченої позивачу компенсації середнього заробітку за увесь період перебування на військовій службі податок з доходів фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір та виходив із ч.3 ст. 119 КЗпП України в редакції, що діяла до 01.01.2016 року, ч.7 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового Кодексу України, підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу України.

Вказані висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального закону, чинного на час виникнення правовідносин між сторонами.

Із справи вбачається, що наказом відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» №43к від 15 липня 2015 року увільнено ОСОБА_1, горноробочого підземного 3 розряду дільниці МДГО, з 16.07.2015 року на час несення служби у звязку із мобілізацією на особливий період, але не більше одного року від дати призову (16.07.2015 року) із збереженням основного місця роботи та середнього заробітку.

Наказом відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» №475 від 15 липня 2016 року продовжено строк увільнення від роботи ОСОБА_1 на час несення служби у звязку із мобілізацією на особливий період, з 17.07.2016 року до дня фактичної демобілізації із збереженням основного місця роботи і середнього заробітку.

Наказом відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» № 545/к від 12 жовтня 2016 року у звязку із звільненням в запас з військової служби (демобілізацією) на підставі Указу Президента України «Про часткову демобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015, згідно вимогам ст. 119 КЗпП України наказано ОСОБА_1 приступити до виконання своїх обовязків горноробочого підземного 3 розряду з 12 жовтня 2016 року, головному бухгалтеру припинити нарахування та виплату ОСОБА_1 середньої заробітної плати.

Із довідки, виданої відповідачем, вбачається, що за період з 15.07.2015 року по 11.10.2016 року позивачу нараховано середній заробіток в сумі 104 417,04 грн., за період з липня по грудень 2015 року податок з доходів та військовий збір не утримувались, за період з січня по жовтень включно 2016 року утримано податок з доходів в сумі 11 626,41 грн., військовий збір в сумі 968,86 грн..

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (набрав чинності 08.06.2014) частину третю ст.119 КЗпП України викладено в такій редакції: "За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 р. № 105 затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок).

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що набрав чинності з 1 січня 2016 року частини третю та четверту статті 119 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції: "За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Постановою Кабінету міністрів України від 12 квітня 2017 р. № 254 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 р. № 105, зокрема, пункт 1 Порядку викладено у такій редакції: Цей Порядок визначає механізм виплати компенсації за 2014 - 2015 роки підприємствам, установам, організаціям, фермерським господарствам, сільськогосподарським виробничим кооперативам незалежно від підпорядкування і форми власності та фізичним особам - підприємцям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом (далі - працівники), за рахунок і в межах асигнувань, передбачених у державному бюджеті за програмою "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за 2014 - 2015 роки" (далі - бюджетні кошти).".

Отже, з 1 січня 2016 року середній заробіток, нарахований та виплачений підприємством працівнику, що був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, не компенсується підприємству з державного бюджету.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового кодексу України, відповідно до пп. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається, зокрема, сума компенсацій, які отримує платник податку з бюджетів, у тому числі компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (пп. "и" пп. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 Кодексу).

Отже, не оподатковується податком на доходи фізичних осіб дохід у вигляді компенсаційних виплат з бюджету в межах середнього заробітку працівників.

Оскільки з 1.01.2016 року компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу, не передбачені, позивачу, як особі, що була призвана на військову службу під час мобілізації виплачувався середній заробіток на підприємстві, в якому він працював на час призову та у якому за ним зберігаються місце роботи, тому середній заробіток підлягає оподаткуванню на загальних підставах.

Згідно з п.16-1 підрозділу 10 « Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктами 1.1,1.2 вказаного пункту 16-1 платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Оскільки дохід у вигляді середнього заробітку, нарахованого та виплаченого роботодавцем позивачу, як особі, що призвана на військову службу під час мобілізації підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах, вказаний дохід є також обєктом оподаткування військовим збором.

Тому висновок суду про незаконність утримання відповідачем із суми сплаченої позивачу компенсації середнього заробітку за увесь період перебування на військовій службі податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору в сумі 12 595,27 грн. є невірним, суд дійшов його у звязку із застосуванням закону, що не діяв у спірний період та не застосував ч.3 ст. 119 КЗпП України, в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що набрав чинності з 1 січня 2016 року.

У 2015 році позивачу було нараховано компенсацію середнього заробітку, а у 2016 році - середній заробіток, компенсація якого з бюджету не передбачена, тому у 2016 році відповідачем правомірно було утримано із сум нарахованого середнього заробітку податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. Доказів про утримання єдиного соціального внеску не надано та позивач просив стягнути саме утримані з його доходів податок з доходів фізичних осіб в сумі 11 626,41 грн. та військовий збір в сумі 968,86 грн., всього 12 595,27 грн..

Оскільки вказані суми були утримані відповідачем правомірно, підстав для задоволення позову немає.

У звязку із викладеним рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства Селидіввугілля» задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення незаконно утриманих коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Г.Г. Новосьолова

ОСОБА_2