Справа № 361/2682/16-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/269/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 09.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 26 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна, за яким останній отримав для придбання автомобіля кошти в сумі 12522 долари США терміном на 6 років із розрахунку 11,5 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за договором позичальник ОСОБА_4 передав банку в заставу придбаний ним легковий автомобіль «Samand LX» 2006 року випуску р.н.АІ6883АТ.

05 травня 2009 року позичальник ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями померлого є його дружина і син - відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які отримали свідоцтва про право на спадщину і які згідно ст.1282 ЦК України зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Однак, на сьогоднішній день відповідачі як спадкоємці борг за кредитним договором не сплатили.

Вказував, що 20 квітня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» і ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 17, за якимбанк відступив товариству право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_4 Посилався, що внаслідок укладення вказаного договору факторингу відбулася заміна кредитора і до ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитно-заставним договором, боржником за яким є ОСОБА_4 і у якого наявний борг за кредитом станом на 6 квітня 2016 року в розмірі 246322,95 грн., з яких тіло кредиту - 129936,89 грн., 3 % річних 11715,68 грн., індекс інфляції 104670,38 грн.

З огляду на викладене просив в рахунок погашення боргу за кредитно-заставним договором звернути стягнення на предмет застави автомобіль «Samand LX» 2006 року випуску р.н.АІ6883АТ, належний на праві власності ОСОБА_4 шляхом його продажу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з укладанням від імені відповідачів договору

купівлі-продажу будь-яким способом з іншою сообою покупцем, зі зняттям його з обліку, а також надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, зобовязати відповідачів передати товариству автомобіль «Samand LX» 2006 року випуску р.н.АІ6883АТ з комплектом ключів та стягнути судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов товариства задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує хибністю висновків суду про те, що поскільки ПАТ «УкрСиббанк» за рішенням суду вже стягнув з відповідачів борг за кредитом, то ТОВ втратило права звернення до суду з даним позовом. Вважає, що суд не врахував чинність договору факторингу і наявності у товариства права вимоги за цим договором.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року у звязку із заміною кредитора у зобов'язанні згідно приписів ст.37 ЦПК України до участі у справі залучений ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» як правонаступник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» апеляційну скаргу підтрималв, просив задоволити та скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області як незаконне.

Представник відповідачів в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що 26 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна, згідно якого позичальник ОСОБА_4 отримав в банку для придбання автомобіля кредит в розмірі 12522 долари США терміном до 26 грудня 2012 року із розрахунку 11,5 % річних (а.с.5-8). Повернення кредиту згідно п.1.2.2 договору та графіку погашення кредиту (додаток № 1) передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом та процентами. Крім того, згідно розділу 2 цього ж договору на забезпечення виконання зобовязань щодо повернення кредитних коштів позичальник передав у заставу банку придбаний ним автомобіль «Samand LX» 2006 року випуску р.н.АІ6883АТ.

05 травня 2009 року позичальник ОСОБА_4 помер (а.с.10).

Спадкоємцями померлого є його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину і 05 лютого та 25 лютого 2010 року отримали свідоцтва про право на спадщину на майно померлого у вигляді 1/4 частини будинку по вул.Гвардійській 19 у м.Бровари Київської області та на грошові вклади (а.с.12).

11 серпня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачам письмові вимоги про погашення боргу за кредитом померлого ОСОБА_4 в розмірі 6170,53 долари США, які залишені відповідачами без задоволення (а.с.13-15). У вересні 2011 року банк звернувся до суду і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2012 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємців померлого позичальника на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто борг за кредитним договором в розмірі 6170,53 долари США, що за курсом НБУ становить 49185,29 грн. (а.с.53-55).

Також судом встановлено, що 20 квітня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» і ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 17 із додатками (акт приймання-передачі права вимоги, витяг з реєстру боржників), згідно якогобанк відступив, а товариство набуло право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитно-заставним договором, укладеним із ОСОБА_4 (а.с.19-23). В цей же день ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» направило відповідачам письмове повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні та вимогу про повернення боргу новому кредитору (а.с.16-18).

30 листопада 2016 року позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») уклав із ТОВ «ФК «Актив+» договір факторингу № 279/ФК-16, згідно якого відступив ТОВ «ФК «Актив+» право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитно-заставним договором, укладеним із ОСОБА_4 (а.с.131-136). Згідно додатків, в тому числі акту прийому-передачі документації на виконання п.6.1 договору ТОВ «ФК «Актив+» отримав всі кредитні документи, що підтверджують права нового кредитора і обовязок боржника за цим договором (а.с.140). Письмове повідомлення ТОВ «ФК «Актив+» про заміну кредитора у зобовязанні та вимога про повернення боргу новому кредитору направлені відповідачам 20 грудня 2016 року (а.с.127).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обгрунтовував свої висновки тим, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» втратив право на подачу позову до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

При цьому суд виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк», ще до укладення з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договору факторингу, реалізував своє право вимоги шляхом предявлення позову до спадкоємців ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, який в подальшому рішенням суду був задоволений, внаслідок чого ПАТ «УкрСиббанк» отримав процесуальний статус стягувача, а не кредитора у зобовязанні.

Поскільки ухвалою Броварського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року, яка набрала законної сили, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовлено у задоволенні заяви про заміну стягувача, то підстави для задоволення даного позову відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що заміна кредитора у зобовязанні при відступленні права вимоги може бути здійснена протягом всього часу наявності у первісного кредитора права вимоги, в тому числі грошової, до боржника.

Судом встановлено, що у звязку із смертю боржника за кредитним договором ОСОБА_4 і наявністю у померлого боргу за кредитом, банк звернувся з позовом до суду і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2012 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємців померлого позичальника на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто борг за кредитним договором в розмірі 6170,53 долари США, що за курсом НБУ становить 49185,29 грн. Отже, в УкрСиббанка як первісного кредитора було наявне право вимоги повернення боргу за кредитним договором.

Новим кредитором у вказаному зобовязанні щодо поверенння боргу за кредитним договором на момент вирішення даного спору був позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», який набув права вимоги за на підставі договору факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року.

Вказаний договір факторингу є чинним, не визнаний судом недійсним, що у свою чергу свідчить про наявність у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги і спростовує висновки суду про відсутність такого права чи про його втрату.

До аналогичних висновків прийшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09 листопада 2016 року, якою скасував за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ухвали Броварського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року та Апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року, якими відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у справі про стягнення ізОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємців померлого позичальника на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу за кредитним договором в розмірі 6170,53 долари США.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції вказав на хибність висновків судів щодо відсутності підстав для заміни стягувача з огляду на наявність договору факторингу.

Крім того, судом встановлено, що боржник за кредитним договором ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями після його смерті є відповідачі, які прийняли спадщину, в тому числі успадкували спірний автомобіль, і до них перейшло право на цей автомобіль.

Згідно положень ч.1 ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу при переході у власність іншої особи майна що є предметом застави.

Суд вказаних обставин не врахував і постановив необгрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на відповідно до договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 26 грудня 2006 року, позичальник ОСОБА_4 отримав в АКІБ «УкрСиббанк» кредит в розмірі 12522 долари США та за цим же договором передав у заставу банку придбаний ним автомобіль «Samand LX» 2006 року випуску р.н.АІ6883АТ.

05 травня 2009 року позичальник ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцями померлого є його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, із яких рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2012 року на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто борг за кредитним договором № 0 в розмірі 6170,53 долари США, що за курсом НБУ становить 49185,29 грн.

Новим кредитором у вказаному зобовязанні щодо поверенння боргу за кредитним договором є позивач ТОВ «ФК «Актив+», який набув права вимоги на підставі договору факторингу № 279/ФК-16 від 30 листопада 2016 року у попереднього кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», який у свою чергу набув права вимоги у ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до положень ч.2 ст.523 ЦК України, яка встановлює правові наслідки заміни боржника у зобовязанні, який одночасно є і заставодавцем, застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлене договором або законом.

У звязку із смертю ОСОБА_4, який був одночасно і боржником за кредитним договором (основне зобовязання) і заставодавцем (забезпечувальне зобовязання), відбулася його заміна у зобоязанні на відповідачів як спадкоємців, які прийняли спадщину у межах вартості спадкового майна.

Така ж правова позиція про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, викладена в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року № 6-18цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Такі ж приписи містить ч.1 ст.27 Закону України «Про заставу», згідно якої застава зберігає силу при переході у власність іншої особи майна що є предметом застави. Особа, до якої перейшло право власності на предмет застави, набуває статусу заставодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за заставним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет застави.

Отже застава, встановлена ОСОБА_4, є дійсною для набувачів заставленого майна, в даному випадку для відповідачів як спадкоємців померлого заставодавця, які хоча і не формили спадщину на автомобіль, проте згідно ст.1218 ЦК України він їм належить, бо вони прийняли усю спадщину.

Згідно ст.1 Закону України «Про заставу» та ст.572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

З огляду на те, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як спадкоємці померлого, не повернули визначений за рішенням суду борг за кредитним договром, це свідчить про порушення прав ТОВ «ФК «Актив+» як нового кредитора.

Проте, колегія суддів прийшла до висновку, що права ТОВ «ФК «Актив+» захисту не підлягають з огляду на пропуск строку звернення до суду за захистом свого права.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлено, що до закінчення дії кредитного договору позичальник ОСОБА_4 помер. Спадщину прийняли його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, які у лютому 2010 року отримали свідоцтва про право на спадщину на майно померлого.

У звязку із наявністю на момент смерті у ОСОБА_4 боргу за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» 08 серпня 2011 року направив відповідачці ОСОБА_2 як спадкоємиці померлого письмову вимогу про погашення боргу за кредитом в розмірі 6170,53 доларів США у строк до 15 серпня 2011 року. Аналогічну письмову вимогу про сплату боргу банк направив іншому спадкоємцю ОСОБА_3 11 листопада 2011 року, встановивши строк її виконання до 15 листопада 2011 року.

Отже з моменту невиконання відповідачами вказаних вимог банку про сплату боргу розпочався перебіг позовної давності, бо у банку виникло право на позов, в тому числі на подання позову про звернення стягнення на предмет застави, поскільки відповідачі як спадкоємці успадкували автомобіль, хоча не оформили на нього право власності.

Така ж правова позиція про те, що строк, в межах якого заставодавець може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет застави, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України), викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-31цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Поскільки вимоги банку про сплату боргу були залишені відповідачами без задоволення, то банк у вересні 2011 року звернувся до суду і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2012 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємців померлого позичальника на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто борг за кредитним договором № 0 в розмірі 6170,53 долари США, що за курсом НБУ становить 49185,29 грн.

Згідно положень ст.ст.264,265 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до боржника. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Звернення УкрСиббанку до суду з позовом перервало строк позовної давності і його слід обраховувати із вересня 2011 року, тобто з моменту звернення банку до суду,в тому числі на подання позову про звернення стягнення на предмет застави.

Отже, первісний кредитор ПАТ «УкрСиббанк», не предявивши вимог до відповідачів про зверненя стягнення на предмет застави протягом строку позовної давності, тобто упродовж 3-х років із вересня 2011 року, пропустив його. Кредитор ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», права якого є похідними від прав первісного кредитора, звернувся до суду лише у квітні 2016 року, поновити цей строк не просить, а відтак його право захисту не підлягає.

З викладених вище підстав, а також враховуючи подану до суду першої інстанції представникоми відповідачів заяву про застосування строку позовної давності (а.с.147-150), колегія суддів відмовляє у задоволенні позову ТОВ «ФК «Актив+».

Посилання представника ТОВ «ФК «Актив+» на те, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» як новий кредитор отримало право вимоги лише у 2015 році і строк позовної давності має обраховуватися з моменту заміни сторони у зобовязанні безпідставні та суперечеть приписам закону.

Так, відповідно до ст.262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нього кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже за змістом даних норм ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув прав кредитора у обсязі, що належали первісному кредитору ПАТ «УкрСиббанк», який у свою чергу відступив право вимоги товариству вже з пропущеним строком позовної давності, а заміна кредитора у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Безпідставні і доводи позивача про те, що строк позовної давності не пропущено, бо у відповідачів наявний борг за кредитом станом на 6 квітня 2016 року в розмірі 246322,95 грн., з яких кредит - 129936,89 грн., 3 % річних 11715,68 грн., індекс інфляції 104670,38 грн.

Такі доводи не грунтуються на законі, бо згідно п.5 ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема права та обовязки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Отже у випадку смерті фізичної особи, яка є позичальником у кредитному зобов'язанні, нарахування процентів, пені, штрафів припиняється в момент смерті. Якщо маються спадкоємці такої особи, то вони несуть відповідальність у встановлених законом випадках і лише у межах боргу, який існував на момент смерті.

Аналогічні розяснення містить п.32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника за наявності спадкоємців суди мають враховувати, що відповідно до положень ст.1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Зі справи вбачається, що Товариство просить стягнути із спадкоємців померлого ОСОБА_4 борг, який розрахований вже після його смерті в період із квітня 2013 року по квітень 2016 року. Поскільки у звязку із смертю позичальника ОСОБА_4 його забовязання за кредитним договором як боржника відповідно до ст.608, п.5 ч.1 ст.1219 ЦК України припинилися, то у позивача відсутні підстави для нараховування процентів після його смерті.

Як вище вказувалося спадкоємці у передбачених законом випадках можуть нести відповідальність за боргами спадкодавця, які існували на момент його смерті. В даному випадку розмір боргу померлого позичальника за кредитним договором визначений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2012 року і становить 6170,53 долари США, що за курсом НБУ становить 49185,29 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», задоволити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: