Справа № 640/2656/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Невядомського Д.В.

при секретарі Кузнецовій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно страхова компанія» про захист прав споживачів , стягнення нарахованої але не виплаченої суми страхового відшкодування , пені стягнення заподіяної моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно страхова компанія» про захист прав споживачів, стягнення нарахованої але не виплаченої суми страхового відшкодування, пені, моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову позивач вказав, що 02.03.2015 року громадянин ОСОБА_2, приблизно о 09 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Мазда-6», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по території Медкомплексу, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 226, під час об'їзду не вибрав безпечний боковий інтервал, чим порушив п. 13.3. ПДР України, внаслідок чого, відбулося зіткнення з автомобілем моїм автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував позивач. Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_2 мені було заподіяно матеріальну шкоду.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.04.2015 року справі № 645/1916/15-п. громадянина ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Оскільки відповідачем не було здійснено позивачеві виплату страхового відшкодування у визначеному рішенням самого ж відповідача розмірі, позивач звернувся до Моторного (транспортного) бюро України з листом щодо зволікання страховика у здійсненні страхового відшкодування за страховим полісом АІ / 1565187.

Відповіддю Моторного (транспортного) бюро України № 4/4-10/32253 від 08.12.2016 року мене було повідомлене, що, в силу п.36.7 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено у судовому порядку.

Згідно зі п. 36.2. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою. яка має право па отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

На підставі п. 36.4. ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхової відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбачено підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

При цьому, відповідно до п. 36.5. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Водночас, Верховний Суд України в своїй постанові у справі № 6-126 цс 14 від 11.03.2015 р.. висловив правову позицію щодо захисту прав споживача страхових послуг, а саме, що «Згідно зі статті 16 Закону України «Про страхування», стаття 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі, визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, позивач вважає, що за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.»

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

На підставі ч. 1 ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 23, 1167 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яка полягає душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього і у зв'язку із знищенням чи пошкодженням його майна.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, а представник відповідача до суду не зявився, направив суду письмові заперечення, згідно яких, погодився із стягненням з відповідача не сплаченої суми відшкодування в розмірі 2818,32 гривень. Проте, посилаючись на ч. 2 ст. 258 ЦК України просив застосувати річний строк позовної давності до вимог, що стосуються пені. Крім того, Законом не передбачено застосування ст. 625 до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. Крім того, відповідно до ст. 26-1 Закону України заявлена позивачем моральна шкода не підлягає відшкодуванню Страховиком. Так само не підлягають стягненню витрати на правову допомогу, оскільки всупереч ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано доказів таких витрат.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши заперечення представника відповідача та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 02.03.2015 року громадянин ОСОБА_2, приблизно о 09 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Мазда-6», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по території Медкомплексу, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 226, під час об'їзду не вибрав безпечний боковий інтервал, чим порушив п. 13.3. ПДР України, внаслідок чого, відбулося зіткнення з автомобілем моїм автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував позивач. Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_2 мені було заподіяно матеріальну шкоду.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.04.2015 року справі № 645/1916/15-п. громадянина ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно страхова компанія», згідно зі страховим полісом ОСАГО АІ / 1565187.

Питання у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 р. № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Тобто цей Закон направлений на захист життя, здоровя та майна третіх осіб.

Відповідно, Закон № 1023-XII, що регулює відносини, які випливають із договорів купівлі-продажу (виконання робіт, надання послуг) та спрямовані на задоволення виключно особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, не може поширюватися на правовідносини, що випливають із Закону N 1961-IV.

Отже, застосувати законодавство про захист прав споживачів у спорах, що виникають з приводу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є можливим.

Згідно зі п. 36.2. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою. яка має право па отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

На підставі п. 36.4. ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхової відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбачено підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Проте, відповідачем не була здійснена виплата страхового відшкодування у передбачений Законом термін.

Відповідно до п. 36.5. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України - ОСОБА_3 давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, стягненню підлягає пеня за один рік в розмірі 1151,01 гривні.

Вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки відносини, які склалися між сторонами є деліктними, а не договірними, тобто виникли з вимог про відшкодування шкоди застрахованою особою, і Страховик виконує обовязок відшкодування такої шкоди за Застраховану особу перед третьою особою, а саме перед позивачем.

Згідно ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,

- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав

ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди,

моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду,

заподіяну здоровю.

Отже, оскільки позивач наполягає на відшкодуванні Страховиком моральної шкоди, яка виникла у звязку із пошкодженням його майна, такі вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 79 ЦПК України, - до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу;

Згідно ст. 84 ЦПК України - Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України - Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. 60 ЦПК України позивачем в судовому засіданні надані суду докази витрат на правову допомогу в розмірі 1500 гривень.

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України - Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України, ст. 526, 992 ЦК України, ст.ст. 26-1, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

В и р і ш и В:

ОСОБА_3 Івановича до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно страхова компанія» про захист прав споживачів, стягнення нарахованої але не виплаченої суми страхового відшкодування, пені стягнення заподіяної моральної шкоди-задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно страхова компанія» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму страхового відшкодування в розмірі 2818,32 гривні, пені в розмірі 1151,01 гривні, витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень, а всього 5469,33 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно страхова компанія» на користь держави судові витрати в розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були

присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Нев'ядомський