Провадження № 22-ц/780/1642/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 30.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 січня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження, припинення обтяжень, виключення записів з реєстру обтяжень,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк») та ОСОБА_2, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2006 року у розмірі 170 479 грн. 56 коп. та стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ПАТ «Акцент-Банк» на свою коритись 10 000 грн.

В обгрунтування вимог позову ПАТ КБ «ПриватБанк» послалося на те, що 31 липня 2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 49 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,76% річних на строк до 31 липня 2013 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки на суму 10 000 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку із чим станом на 26 жовтня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 180 479 грн. 56 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 66 142 грн. 64 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 74 240 грн. 88 коп., заборгованості по комісії у розмірі 2 413 грн. 62 коп. та пені у розмірі 37 682 грн. 42 коп., позивач просив його позов задовольнити.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Цивільну справу в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Яготинського районного суду Київської області за підсудністю (а.с.72-73).

Не погоджуючись із вказаним позовом, у липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із зустрічним позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження рухомим майном, припинення обтяжень та виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. В обґрунтування позову послалася на те, що 31 липня 2006 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором вона передала банку в заставу легковий автомобіль марки Hyundai модель Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску. Зазначала, що станом на липень 2012 року вона достроково повністю погасила заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, що підтверджується рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року залишене без змін. Однак ПАТ КБ «ПриватБанк» не вжило жодних заходів щодо зняття заборони відчуження предмета застави, що призвело до порушення її права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним її майном.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном - транспортним засобом марки Hyundai моделі Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, припинити обтяження рухомого майна транспортного засобу марки Hyundai моделі Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, що належить їй та виключити із Державного реєстру обтяжень рухомого майна записи про обтяження, які зареєстровані за: № 12243412 від 05 березня 2012 року, №12431149 від 24 квітня 2012 року, № 14291549 від 08 квітня 2014 року.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 січня 2017 року, з урахуванням ухвали Яготинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року про виправлення описки, в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди, вчинені ПАТ КБ «ПриватБанк», у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження своїм майном - транспортним засобом марки Hyundai моделі Tucson, номер державної реєстрації АІ 4132 АО, 2006 року випуску, номер кузова (шасі) KMHJN81VP6U402508.

Припинено обтяження належного на праві власності ОСОБА_2 транспортного засобу марки Hyundai моделі Tucson, номер державної реєстрації АІ 4132 АО, 2006 року випуску, номер кузова (шасі) KMHJN81VP6U402508, що виникли на підставі договору застави від 31 липня 2006 року.

Виключено із Державного реєстру обтяжень рухомого майна записи про обтяження, які зареєстровані за: № 12243412 від 05 березня 2012 року, №12431149 від 24 квітня 2012 року, № 14291549 від 08 квітня 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимоги ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року залишено без змін, встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до ч.2 п.1.1 кредитного договору від 31 липня 2006 року щомісяця погашала кредит у сумі не менше ніж 1 086 грн. 68 коп. та станом на 07 липня 2012 року весь кредит було погашено разом із процентами, із переплатою більш ніж 1 100 грн. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив зі того, що вона свої зобовязання за кредитним договором від 31 липня 2006 року виконала, що підтверджується рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, яке набрало законної сили, доказів наявності додаткових угод до кредитного договору судом не встановлено. Також суд зазначив, що ОСОБА_2 зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про припинення обтяження, однак дана вимога залишена банком без реагування.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31 липня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №K3JWAK23214843 (а.с.9-10).

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 49 900 грн. (на придбання автомобіля), на строк до 31 липня 2013 року, з виплатою відсотків в розмірі 1,23 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту щомісячно в період оплати плюс сума, розрахована у відповідності з п. 3.11 даного Договору. Періодом сплати є період з 31 по 4 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1086 грн. 68 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається зі заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (а.с.9-10).

Згідно з пунктом 2.4.1 кредитного договору позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту. При цьому позичальник зобов`язаний сплатити банку суму відсотків, суму винагороди відповідно до пункту 1.1. даного договору, неустойку (штраф, пеню), якщо на момент дострокового погашення кредиту (частини кредиту) у банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно з пунктом 4.1 даного договору.

По справі встановлено, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 20 серпня 2015 року відмовлено (справа № 382/2254/15-ц). Цим рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до пункту 1.1 кредитного договору від 31 липня 2006 року щомісяця погашала кредит у сумі не менше ніж 1086 грн. 68 коп., станом на 07 липня 2012 року весь кредит було погашено разом із процентами, із переплатою більш ніж 1 100 грн. Тому вказані обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Тобто, ОСОБА_3 сплачувала щомісячні платежі за кредитним договором та станом на 07 липня 2012 року не мала поточної заборгованості, а мала переплату у розмірі 1 100 грн.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 станом на 07 липня 2012 року достроково погасила кредит у повному обсязі у порядку, передбаченому пунктом 2.4.1 кредитного договору, а відтак у неї не припинилися зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту до закінчення строку його дії, тобто до 31 липня 2013 року.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України наведеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» з тих підстав, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року встановлено, що станом на 07 липня 2012 року ОСОБА_2 погасила весь кредит разом із процентами.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Вирішуючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, колегія суддів вважає, що він підлягає задоволенню частково з таких підстав.

По справі встановлено, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором станом на 26 жовтня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 180 479 грн. 56 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 66 142 грн. 64 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 74 240 грн. 88 коп., комісія у розмірі 2 413 грн. 62 коп. та пеня у розмірі 37 682 грн. 42 коп.

Як зазначалося вище, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 станом на 07 липня 2012 року погашено кредит разом із процентами і вона має переплату у розмірі 1 100 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором підлягає розрахунку за період з 07 липня 2012 року по 26 жовтня 2012 року, яка становить: 7 744 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом, 10 247 грн. 79 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 329 грн. 13 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8 640 грн. 96 коп. - заборгованість по пені.

Відповідно до п.3.3 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються на відшкодування витрат/збитків банку відповідно до п.2.2.9, 2.3.8 цього договору, пені згідно розділу 4 договору, простроченої комісії, комісії, прострочених процентів по кредиту, процентів по кредиту, простроченого кредиту, частина суми, що залишилась направляється на погашення кредиту (якщо інше не передбачено п.6.8), комісії, винагороди, відсотків, кредиту.

Оскільки по справі встановлено, що станом на 07 липня 2012 року у ОСОБА_2 наявна переплата у розмірі 1 100 грн., тому колегія суддів вважає, що відповідно до черговості погашення заборгованості по кредиту вказана сума переплати підлягає врахуванню на погашення пені. У звязку з цим розмір заборгованості ОСОБА_2 по пені становить 7 540 грн. 96 коп. (8 640, 96 грн. 1100 грн.).

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, колегія суддів вважає, що з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2006 року станом на 26 жовтня 2012 року у розмірі 25 862 грн. 38 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 7 744 грн. 50 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 10 247 грн. 79 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 329 грн. 13 коп. та пені у розмірі 7 540 грн. 96 коп., а відтак позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 01 лютого 2009 року безпідставно підвищило процентну ставку з 14,76% річних до 25,44 % річних, оскільки банк не повідомив ОСОБА_2 належним чином про таке підвищення, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Згідно зі ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обов`язків (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

З огляду на положення ч. 2 ст. 11, ст. 204 ЦК України, якщо договір укладений і не визнаний недійсним, то обумовлені ним правові наслідки мають юридичну силу.

Підписанням кредитного договору ОСОБА_2 погодилася на його умови, в тому числі і на право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки в порядку, передбаченому пунтом 2.3.1 кредитного договору, яким визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення цього договору; зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки протягом 7 календарних днів з дати, коли змінена відсоткова ставка набирає чинності.

Про підвищення відсоткової ставки до 25,44 % річних за кредитним договором з 01 лютого 2009 року банк направив ОСОБА_2 лист від 31 грудня 2008 року, що підтверджується матеріалами справи№ 382/2254/15-ц. Тому посилання представника ОСОБА_2 на те, що банк належним чином не повідомив ОСОБА_2 про підвищення процентої ставки, не грунтуються на кредитному договорі та матеріалах справи.

Правомірність пункту 2.3.1 кредитного договору, на підставі якого банком було підвищено процентну ставку, була предметом судового розгляду у суді апеляційної інстанції. Так, рішенням апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2011 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними умов кредитного договору та договору застави (справа №2-820/10) встановлено відсутність підстав для визнання недійсним пункту 2.3.1 кредитного договору.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження, припинення обтяжень, виключення записів з реєстру обтяжень, не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави №K3JWAK23214843 від 31 липня 2006 року, за умовами якого ОСОБА_2 передала в заставу банку належний їй автомобіль марки Hyundai моделі Tucson, номер державної реєстрації АІ 4132 АО, 2006 року випуску, номер кузова (шасі) KMHJN81VP6U402508 (а.с. 98-99).

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_2 послалася на те, що станом на липень 2012 року вона достроково повністю погасила заборгованість за кредитним договором, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» не вжило заходів щодо зняття заборони відчуження предмету застави, що призводить до порушення її права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним її майном.

Згідно з ч. 1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст.593 ЦК України, а також ст.28 Закону України «Про заставу», право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Оскільки встановлено, що договір застави №K3JWAK23214843 від 31 липня 2006 року укладений між сторонами для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, зобовязання за яким не припинилися, то колегія суддів вважає, що відсутні передбачені законом підстави для припинення застави і, як наслідок, зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування заставним майно та виключення записів про обтяження цього майна.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження, припинення обтяжень, виключення записів з реєстру обтяжень задоволенню не підлягає.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат

ПАТ КБ «ПриватБанк» при подачі позову сплатило судовий збір у розмірі 1 804 грн. 80 коп., а при подачі апеляційної скарги 2 591 грн. 60 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ПАТ КБ «ПриватБанк», а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовляє, то понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2006 року у розмірі 25 862 (двадцять пять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 38 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 7 744 грн. 50 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 10 247 грн. 79 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмір 329 грн. 13 коп. та пені у розмірі 7 540 грн. 96 коп.

У решті позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження, припинення обтяжень, виключення записів з реєстру обтяжень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 630 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді