Справа № 127/6641/16-ц Провадження № 22-ц/772/857/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Нікушина В.П., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 листопада 2006 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитну картку зі встановленим початковим кредитним лімітом в сумі 900 доларів США, зі строком дії до листопада 2009 року. Базова процентна ставка по кредитному ліміту складає 2% на місяць.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по відсоткам нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 29 лютого 2013 року до 29 лютого 2016 року в сумі 701 долар США 98 центів, що еквівалентно 18 988 грн. 55 коп., а також судові витрати у справі.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2016 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по відсоткам за кредитним договором б/н від 15 листопада 2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 29 лютого 2013 року до 29 лютого 2016 року в сумі 701 долар США 98 центів, що еквівалентно 18 988 грн. 55 коп.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що неповідомлення належним чином ОСОБА_3 про розгляд справи у встановленому порядку позбавило його надати суду докази та заперечення проти позову. Окрім цього, зазначав, що строк погашення кредиту закінчився останнього числа листопада, тому строк позовної давності звернення позивача з даним позовом до суду першої інстанції закінчився останнього місяця листопада 20102 року. Отже, позивачем було порушено строк позовної давності звернення до суду, а це є підставою для відмови в задоволенні позову.

Адвокат ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав умови договору та надав ОСОБА_3 кредит, а відповідач умови кредитного договору не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість; при цьому суд стягнув з відповідача заборгованість по відсоткам нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період відповідний загальному строку позовної давності, відповідно до статті 257 ЦК України, з 29 лютого 2013 року до 29 лютого 2016 року в сумі 701 долар США 98 центів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що 15 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитну картку зі встановленим початковим кредитним лімітом в сумі 900 доларів США, зі строком дії до листопада 2009 року. Базова процентна ставка по кредитному ліміту складає 2% на місяць.

Свої зобовязання щодо сплати суми отриманого кредиту відповідач не виконує, а тому станом на 29 лютого 2016 року прострочена заборгованість по кредиту складає 986 доларів США 85 центів.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що банк виконав умови договору та надав ОСОБА_3 кредит, а відповідач умови кредитного договору не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 986 доларів США 85 центів та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період відповідний загальному строку позовної давності, згідно зі статтею 257 ЦК України, з 29 лютого 2013 року до 29 лютого 2016 року в сумі 701 долар США 98 центів, що відповідає пунктам 5.5.1, 5.5.2 Умов і правил надання банківських послуг.

Доводи відповідача про його неналежне повідомлення та про пропуск позивачем строку позовної давності, як на підстави скасування рішення яке переглядається, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини першої статті 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у заяві про перегляд заочного рішення з тих підстав, що заявником не надано доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в сукупності з причинами неявки в судові засідання могли б стати підставами для скасування рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Отже, рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Аналогічна правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі за № 6-2307цс15.

Статтею 309 ЦПК України визначено підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, однак неналежне повідомлення особи про час і місце розгляду справи не є підставою для скасування рішення, у розумінні зазначеної норми процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.П. Нікушин

ОСОБА_5 Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький