УХВАЛА

іменем україни

8 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті батька ОСОБА_5, який помер 12 листопада 2012 року, він успадкував квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадкування за заповітом від 13 липня 2015 року. У спірній квартирі залишилась проживати без реєстрації цивільна дружина померлого батька - ОСОБА_4

Відповідач проживає у спірній квартирі по даний час, звернення до правоохоронних органів, щодо протиправних дій відповідача не відновили його порушене право користування спірною квартирою, у зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просив усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 з вказаної квартири.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 1 ст. 383 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, дійшов висновку про те, що відповідач, будучи членом сім'ї попереднього власника, із припиненням його права внаслідок смерті і переходом права власності на спірне майно до позивача, втратила і право користування на нього, оскільки воно є похідним від прав власника, членом сім'ї якого вона була.

Такі висновки є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. 13 липня 2015 року.

У вказаній квартирі проживає ОСОБА_4, яка зареєстрована за іншою адресою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року був встановлений факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2000 року по 12 листопада 2012 року. Визнано за нею право власності на частину у спільному майні.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року змінено в частині визначення періоду проживання однією сім'єю та визначений період з 1 січня 2004 року по 12 листопада 2012 року. Також рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частини садового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири, власником якої є позивач.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 є спадкоємцем четвертої черги не дають підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду, оскільки згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта