Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/1673/16 Головуючий у 1-й інстанції Кучерук І.Г.
Пр. № 22-ц/778/145/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кахаря С.В., Крилової О.В.

за участі секретаря Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПАРК» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПАРК» (надалі - ТДВ «АВТОПАРК»), треті особи: ОСОБА_3, ПрАТ «Європейський страховий альянс» про стягнення майнової шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 24619,47 грн. і судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 14.08.2015 року приблизно о 13-30 годин на перехресті вул. Рубана та вул. Курузова у м. Запоріжжі сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль марки АТАМАН А-09304 реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, скоїв зіткнення з його автомобілем марки Skoda Felicia реєстраційний номер НОМЕР_2. Винним у скоєній ДТП був ОСОБА_3, який одразу визнав свою провину. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 перед третіми особами, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс». На місці події, за взаємною згодою, склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, після чого направилися до державної автомобільної інспекції для завершення формальної процедури оформлення матеріалів ДТП. Під час ДТП автомобіль під керуванням ОСОБА_3, виконував пасажирські перевезення працюючи водієм у ТДВ «АВТОПАРК». Після ДТП позивач надав усі необхідні документи до ПрАТ «Європейський страховий альянс», яке прийняло рішення виплатити 12490,53 грн. Проте, отримана сума страхового відшкодування не покрила, навіть, половини витрачених коштів на ремонт та відновлення транспортного засобу після ДТП. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Skoda Felicia держномер НОМЕР_2 за № 194, який був складений 30.09.2015 р. спеціалістом - автотоварознавцем ОСОБА_4, оціночна вартість майнової шкоди, що була завдана автомобілю внаслідок ДТП, з урахуванням знижувальних коефіцієнтів, становить 19533,01 грн. Фактичні витрати на ремонт та відновлення пошкодженого автомобіля становлять 37110,00 грн., у тому числі: 400,00 грн. оплати послуг фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 за розбірку - збірку автомобіля для проведення додаткового огляду експертом оцінювачем; 750,00 грн. оплати послуг фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 за проведення автотоваровідчого дослідження автомобіля; 35960,00 грн. оплати послуг фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 за ремонт автомобіля.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2016 року (а.с.157-158) позов позивача у цій справі задоволено.

Стягнуто з ТДВ «АВТОПАРК» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 24619,47 грн.

Стягнуто з ТДВ «АВТОПАРК» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Всі особи, які беруть участь у цій справі, із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача ТДВ «АВТОПАРК».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ТДВ «АВТОПАРК» у своїй апеляційній скарзі (а.с.175-178) просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.180), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 181).

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційному суду у матеріали цієї справи поштою письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу ТДВ «АВТОПАРК» (а.с.195-196).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 13 грудня 2016 року не відбувся та був відкладений (а.с.201) через першу неявку третьої особи ОСОБА_3, відносно якого в апеляційного суду не було відомостей про вручення йому судової повістки (а.с. а.с.190-191)..

У судове засідання 08 лютого 2017 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.203-211) третя особа ОСОБА_3 та представник третьої особи ПрАТ «Європейський страховий альянс» повторно не з'явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників треті особи апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки третіх осіб та їх представників та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ТДВ «АВТОПАРК» за довіреністю (а.с.65) ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ТДВ «АВТОПАРК» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 10-11, 57, 60-61, 88, 212-218 ЦПК України, ст. ст. 22, 988,1166, 1172, 1187, 1194 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив з наступного.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до наказу №91-к від 06.08.2015 року, ОСОБА_3 з 07.08.2015 року був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів до ТДВ «АВТОПАРК» (а.с.109).

Відповідно до договору №01/3 від 23.01.2015 року оренди транспортного засобу, ТДВ «АВТОПАРК» орендувало транспортний засіб: автобус марки АТАМАN р.н. НОМЕР_1 (а.с.110-113).

Згідно до подорожнього листа за серпень 2015 року, автобусом марки АТАМАN реєстраційний номер НОМЕР_1, керував 14.08.2015 року водій ТДВ «АВТОПАРК» - ОСОБА_3.(а.с.147-148).

Відповідно до бланку повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 14.08.2015 року о 13-30 годин м. Запоріжжя (вул. Курузова) сталася ДТП за участю автомобіля марки АТАМАН А-09304 р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки Skoda Felicia р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2.(а.с.130).

Відповідно до матеріалів, наданих суду першої інстанції ПрАТ «Європейський страховий альянс», потерпілою особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка мале місце 14.08.2015 року, являється позивач ОСОБА_2.(а.с.118, 119, 120, 127-129, 132, 133).

Сторонами у суді першої інстанції не оспорювався факт того, що з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем марки АТАМАН А-09304 р.н. НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода 14.08.2015 року о 13-30 годин м. Запоріжжя (вул. Курузова).

Ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як водія ТДВ «АВТОПАРК», перед третіми особами на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» (а.с.126, 136).

Страхова компанія ПрАТ «Європейський страховий альянс», за заявою ОСОБА_2 (а.с.90) здійснила виплату йому страхового відшкодування в розмірі 12490,53 грн. (а.с.47, 88), який було визначено нею з урахуванням зменшення вартості деталей при ремонті в зв'язку з їх зносом у сумі 13257,55 грн., та розміру франшизи в сумі 510 грн., при страховій сумі в 50000,00 грн., вартості відновлюваного ремонту в 26258,08 грн. (а.с.89). Також розмір спричиненої позивачу шкоди визначався страховою компанією на підставі калькуляції ремонтних робіт, складеною представниками компанії, у висновку якого вказано суму в 28858,19 грн. (а.с.92-108).

На підставі договору №194 від 25.09.2015 року оцінщик ОСОБА_4 провів незалежну експертну оцінку автомобіля марки Skoda Felicia р.н. НОМЕР_2 який належить ОСОБА_2.(а.с. 42).

Відповідно до звіту № 194 про оцінку автомобіля Skoda Felicia р.н. НОМЕР_2 від 30.09.2015 року вартість матеріальної шкоди становить 19533,01 грн., та вартість ремонту складає 35693,80 грн. (а.с.16-41).

За послуги експерта, позивач сплатив грошову суму у розмірі 750,00 грн. (а.с.43, 44).

Згідно із рахунком № 96 від 10.11.2015 року (а.с.48), актом виконаних робіт № 96 від 10.11.2015 року (а.с.49), відновлювальний ремонт автомобіля Skoda Felicia рн. НОМЕР_2 склав суму 35960,00 грн., яку позивач ОСОБА_2 сплатив ПП ОСОБА_5 (а.с.50).

Також згідно із рахунком № 89 від 24.09.2015 року (а.с.13), актом виконаних робіт №89 від 24.09.2015 року (а.с.14), ОСОБА_2 сплатив ПП ОСОБА_5 грошову суму у розмірі 400,00 грн. (а.с.15).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення у даному випадку випливає зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків та неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації

В силу вимог ст. 11 94 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, при спричиненні шкоди потерпілий має право отримати відшкодування від її заподіювача, а також обирати, до кого цю вимогу пред'являти - до заподіювача чи до страховика.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з організацією в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Судом першої інстанції правильно не були прийняті до уваги твердження представника відповідача ТДВ «АВТОПАРК» про те, що матеріальну (майнову) шкоду має відшкодувати страхова компанія.

Так, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинено або обмежено договором.

Дана правова позиція викладена в постанові Верхового Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15, згідно якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Доводи апеляційної скарги відповідача ТДВ «АВТОПАРК» є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним в його запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Виключним правом ОСОБА_2 у цій справі є право просити стягувати з відповідача розмір майнової шкоди згідно висновку експерта, на якій посилається відповідач ТДВ «АВТОПАРК» у своїй апеляційній скарзі у цій справі, чи розмір вартості фактично проведеного відновлюваного ремонту пошкодженого в ДТП з вини водія ОСОБА_3, як працівника ТДВ «АВТОПАРК» під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

ОСОБА_2 у цій справі у своїх позовних вимогах наполягав саме на останньому.

При вищевикладених обставинах, враховуючи, що ОСОБА_2 просив у цій справі стягнути розмір вартості фактично проведеного відновлюваного ремонту пошкодженого в ДТП з вини водія відповідача автомобілю та, відповідно, вартості фактичних витрат, пов'язаних із відновленням його порушеного права, я, сам по собі висновок оцінщика у цій справі не є належним, допустимим доказом розміру завданої в ДТП шкоди ОСОБА_2

Крім того, в силу вимог ст. 212 ЦПК України: жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ч.2); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3).

Крім того, висновком оцінщика не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та не спростовуються правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Також відповідачем у суді першої інстанції у цій справі не доведено належними, допустимими доказами той факт, що ОСОБА_2 був проведений вищезазначений відновлений ремонт вищезазначеного належного йому автомобілю у тому числі в частині пошкоджень, які не були отриманні останнім у вищезазначеній ДТП, що відбулась з вини працівника відповідача ТДВ «АВТОПАРК» під час виконання останнім своїх трудових обов'язків, а, відповідно, останнім не було надано суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування розміру шкоди, завданої ОСОБА_2 у цій ДТП, яка була задоволення судом першої інстанції оскаржуємим рішення суду першої інстанції у цій справі.

Витрати позивача ОСОБА_2 у вигляді 400,00 грн. оплати послуг фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 за розбірку - збірку автомобілю та 750,00 грн. - оплати послуг фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 за проведення товарознавчого дослідження є витрати, які ОСОБА_2 зробив та мусив зробити для відновлення свого порушеного права, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що останні також відносяться до майнової шкоди позивача, які підлягають стягненню з відповідача у цій справі.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що як виняток, лише різницю між фактичним розміром збитків та виплаченим страховим відшкодуванням (12490,53 грн.) в сумі 13257,55 грн. - зменшення вартості деталей, що змінюються при ремонті, в зв'язку з їх зносом та 510,00 грн. сума безумовної франшизи ОСОБА_2 мав право стягнути зі страхувальника, є безпідставними.

Оскільки, ОСОБА_2 просив у цій справі стягнути не майнову шкоду, визначену за висновком оцінщика (експерта), а - реальні витрати, пов'язані із фактичним проведенням відновлюваного ремонту пошкодженого в ДТП автомобілю, а тому у даному випадку різниця складає саме сума 24619,47 грн. (розрахунок: 35960,00 грн. оплата послуг фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 за ремонт автомобіля + 750,00 грн. оплата послуг фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 за проведення автотоварознавчого дослідження (які за своїм змістом є витратами, пов'язаними із відновленням позивачем свого порушеного права) + 400,00 грн. оплата послуг фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 за розбірку - збірку автомобілю - 12490,53 грн. сума страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «Європейський страховий альянс»).

При цьому, виключним правом позивача ОСОБА_2 є право обирати відповідача у цій справі ТДВ «АВТОПАРК» чи ПрАТ «Європейський страховий альянс», що узгоджується із правовою позицією ВСУ, викладеній у постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15, яка є обов'язковою для судів загальної юрисдикції в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції на виконання ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному розгляду цієї справи, роз'яснював права та обов'язки особам, які беруть участь у справі, досліджував надані сторонами всі докази у цій справі тощо.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ТДВ «АВТОПАРК» від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ТДВ «АВТОПАРК» та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача та в обґрунтування своїх заперечень проти цього позову у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, судом першої інстанції оскаржуємим рішенням з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача понесених судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, та зокрема сплаченого судового збору у розмірі 606,32 грн. за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с. 167).

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів вважає за доцільне роз'яснити ТДВ «АВТОПАРК» його право на вирішення у подальшому окремо від цієї справи питання щодо стягнення виплаченої ним на користь ОСОБА_2 суми в рахунок відшкодування вищезазначеної шкоди у цій справі в порядку регресу.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПАРК» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.ОСОБА_10