Справа № 355/1622/16-ц
Провадження № 2/355/87/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Лисюка О.Д.

за участю секретаря Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення в квартиру та визначення порядку користування квартирою,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом стверджуючи, що йому та відповідачам по справі, на праві спільної часткової власності належить житлова квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Київська областіь. Вищевказана квартира складається з 4-х кімнат житловою площею - 46, 50 кв.м, у тому числі 1-а кімната площею - 17,40 кв.м, 2-а кімната - 12, 70 кв.м, 3-якімната - 7, 60 кв.м, 4-а кімната - 8, 80 кв.м, кухні площею - 12, 20 кв.м, ванної кімнати площею - 2, 60 кв.м, вбиральні площею - 1, 00 кв.м, коридору площею -13, 50 кв.м, балкону площею - 0,90 кв.м. Загальна площа квартири становить - 76, 20 кв.м. Кожен із співвласників має право приватної власності на 1/5 частину квартири, що становить - 15, 24 кв.м на кожного співвласника.

Однак, із 2014 року і фактично по даний час, між позивачем ОСОБА_1 та іншими співвласниками квартири, які є відповідачами по справі, погіршилися взаємовідносини та зникла згода на користування квартирою в звязку з чим, він , разом із дружиною та новонародженою дитиною, тимчасово розпочали проживати у квартирі батьків дружини позивача в с. Морозівка Баришівського району Київської області.

В подальшому, коли він висловив намір і своє бажання переїхати у квартиру за місцем свого постійного проживання та реєстрації із своєю сім'єю, то відповідачі по справі висловили категоричне заперечення проти цього і розпочали чинити всілякі перешкоди, що змусило його звернутися з названим позовом до суду.

Просить суд ухвалити рішення, яким вселити його, ОСОБА_1, у квартиру АДРЕСА_2 і зобов'язати відповідачів по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування і володіння вказаною квартирою, яка є спільною частковою власністю.

Визначити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування жиле приміщення площею 12, 70 кв.м., інші житлові приміщення площею 17, 40, кв.м; 8, 80 кв.м; 7, 60 кв.м виділити в користування відповідачам по справі.

Підсобні приміщення: коридор площею 13, 00 кв.м, кухню площею 12, 20 кв.м, ванну площею 2, 60 кв.м, вбиральню площею 1, 00 кв.м та балкон площею 0, 90 кв.м залишити у нашому спільному користуванні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав пояснивши, що після того, як він уклав шлюб і у них із дружиною народилася дитина, вони із дружиною тимчасово розпочали проживати у квартирі її батьків в с. Морозівка Баришівського району Київської області. В наступному, коли він висловив намір і своє бажання переїхати у квартиру за місцем свого постійного проживання та реєстрації із своєю сім'єю, то відповідачі по справі висловили категоричне заперечення проти цього і розпочали чинити всілякі перешкоди, а саме, не дозволяють їм перебувати у квартирі, намагаються створювати різного роду конфліктні ситуації або зчиняють сварки. Окрім того, скориставшись його тимчасовою відсутністю у квартирі, вони поміняли вхідні двері до квартири, а надати мені ключі від неї категорично відмовляються і безпідставно та надумано стверджують, що це може призвести до порушення їхнього спокою.

У зв'язку із такою поведінкою відповідачів, він повністю позбавлений можливості перебувати у квартирі, користуватися нею, а також користуватися особистим майном та належним йому майном, яке знаходиться у квартирі.

Як стверджує позивач, намагаючись вирішити питання мирним шляхом, він неодноразово звертався до відповідачів з проханням не порушувати його законні права як співвласника квартири, і просив не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою, але це позитивних результатів не дало, відповідачі не дозволяють перебувати у квартирі, намагаються створювати різного роду конфліктні ситуації або зчиняють сварки. Окрім того, скориставшись його тимчасовою відсутністю у квартирі, вони поміняли вхідні двері до квартири, а надати ключі від неї, категорично відмовляються.

Заперечуючи проти предявленого позову відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що посилання його сина, якими він обґрунтовує свій позов, не відповідають дійсності.

Так позивач стверджує, що він переїхав проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1 до батьків своєї дружини в 2014 році. Однак, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки його син, позивач по даній справі, переїхав проживати в с. Морозівка в 2012 році, забравши перед цим із сімейного бюджету більше 35 000 грн.

Стверджує, що ні він особисто, ні члени його родини не заперечують, що 1/5 частини квартири, дійсно належить ОСОБА_2 Однак, в звязку з тими неприязними відносинами, які склалися між ними та дружиною сина, вважають, що спільне проживання в одній квартирі, є неможливе.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що підставою предявлення до суду даного позову є те, що вона із своїм чоловіком, 23 листопада 2016 року подарували свої частки квартири дочці ОСОБА_4, яка постійно разом із своєю сімєю проживають у спірній квартирі, здійснила в ній ремонт, оплачує комунальні послуги. Їхній син, який є позивачем по справі, із 2012 року в квартирі не проживає віддавши перевагу квартирі своєї дружини, яка своїми діями розсварила їхніх дітей.

Беззаперечно стверджує, що її син ОСОБА_1, має право на 1/5 частки в квартирі, яку вона заробила власною працею в радгоспі-комбінаті « Трубізький».

Разом з тим вважає, що спільне проживання в одному житловому приміщенні сина із своєю сімєю з іншими співвласниками, ні до чого доброго не приведе, а ще більше загострить конфлікт.

Допитана в судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 суду пояснила, що вона, як співвласник 1/5 частки квартири АДРЕСА_3, категорично заперечує щодо виділення в користування позивачу кімнати площею 12,70 кв.м.

Так, її брат ОСОБА_1, який є позивачем по справі, із 2012 року у спірній квартирі не проживає, інтерес до вказаного житла у нього зявився лише після того, як їхні батьки, подарували свої частки ОСОБА_4, яка постійно проживає у квартирі та здійснила в ній капітальний ремонт.

Вважає, що брат має право на свою частку в квартирі, однак спільне проживання в ній сімї брата та інших членів родини, є неможливим.

Заперечуючи проти предявленого позову, відповідач ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є власником 3/5 частки квартири АДРЕСА_4. В даній квартирі, вона проживає із своїм чоловіком та їхнім спільним сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та займають кімнату площею 12.7 кв.м.

Від першого шлюбу, вона має дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка займає кімнату, площею 8,80 кв.м.

В даних кімнатах, ними був проведений капітальний ремонт, були утеплені стіни, що підтверджується актом обстеження, який додається.

Також, разом з ними, у вказаній квартирі в кімнаті розміром 17.40 кв. м. періодично проживають їхні батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Бажання позивача на виділення йому кімнати розміром 12.7 кв. м. суттєво порушить їхнє право власності, оскільки доля ОСОБА_1. становить 9.30 кв.м.

Просить суд в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 718900 від 17.11.2006 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 (в даний час ОСОБА_4) В.М., ОСОБА_3 (в даний час ОСОБА_5) Л.М. та ОСОБА_1 є співвласниками в рівних частках, по 1/5 частки кожному, житлового приміщення, квартири АДРЕСА_5 (а.с10).

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст.155 ЖК України квартири, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством.

Таким чином, у сторін по справі рівні права та обов'язки щодо права володіння, користування та розпорядження квартирою.

Використовуючи своє право на володіння, користування та розпорядження квартирою, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до договору дарування від 23 листопада 2016 року подарували свої частки спірної квартири дочці ОСОБА_4 в звязку з чим, остання стала власником 3/5 частки в спільному майні, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніякого відношення до спірної квартири уже не мають, а тому, позовні вимоги до них, є безпідставними.

Згідно ст.155 ЖК України квартири, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом безспірно встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 склались неприязні відносини, після чого, відповідач ОСОБА_4, помінявши вхідні двері, не допускає позивача до квартири АДРЕСА_6, він позбавлений права користування своєї часткою. Дане твердження суду знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду та не заперечується самими відповідачами.

На підставі норм права, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог ОСОБА_1 про вселення в квартиру АДРЕСА_6, оскільки 1/5 частки даної квартири належить йому на праві спільної часткової власності, а тому, він має право користуватися та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення порядку користування спірною квартирою, суд виходить із наступного.

Як вбачається із технічного паспорту на квартиру, дана квартира складається із 4-х кімнат житловою площею 46,50 кв.м., у тому числі 1-а кімн. 17,40 кв.м., 2-а кімн.12,70 кв.м., 3-я кімн. 7,60 кв.м., 4-а кімн. 8,80 кв.м., кухні площею 12,20 кв.м., ванної кімнати 2,60 кв.м., вбиральні 1,00 кв.м., коридору 13,50 кв.м.

Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пунктом 14 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі, якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири.

Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі.

Окрім того, із положень ст. 358 ЦК України випливає, що надання співвласнику в користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки співвласника в праві спільної власності та часткою того майна, надання якого в користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників може бути допущено відступ від засад відповідності між розміром частки в праві та розміром частки в майні.

Запропонований позивачем ОСОБА_1 порядок користування квартирою, здійснений з відступленням від рівності часток співвласників та не зможе забезпечити кожному з співвласників можливості на власний розсуд користуватися належною йому на праві приватної власності 1/5 частиною житлової площі спірної квартири, що становить по 9,30 кв.м.

Таким чином, першочергове значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним на думку суду є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. З урахуванням того, що спірна квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат площею 17,40 кв.м., 12,70 кв.м., 7,60 кв.м., 8,80 кв. м., відособлених одна від одної, а сторони категорично заперечують проти запропонованих одне одним порядків користування, суд приходить до висновку, що визначення порядку користування квартирою, який би в даному випадку у рівній мірі забезпечував права усіх співвласників, є неможливим, а тому, суд вважає за необхідне, відмовити в задоволенні даних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 30,47 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.150,155,157 ЖК України, ст.ст.317,321,355,356,358 ЦК України, пунктом 14 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення в квартиру та визначення порядку користування квартирою, задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 у квартирою №7 буд. 17 по вул. Шевченка с. Коржі Баришівського району Київської області і зобовязати відповідачів по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні ним права користування і володіння квартирою, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою №7 буд. 17 по вул. Шевченка с. Коржі Баришівського району Київської області та виділення йому в користування жилого приміщення площею 12, 70 кв. м.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 551, 20 грн. (пятсот пятдесят одну гривню 40 копійок).

На дане рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_8