Справа №345/2232/16-ц
Провадження № 2/345/35/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2017 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого-судді Якиміва Р.В.

секретаря с/з ОСОБА_1

за участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Держгеокадастру у ОСОБА_4 районі Івано-Франківської області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та просить визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯЛ 981049 на право приватної власності на земельну ділянку, яка знаходиться в м.Калуші по вул.Малицькій, 20 площею 0,0842 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (кадастровий номер 261040000:10:004:0066), виданий ОСОБА_4 міською радою ОСОБА_6

Свої вимоги мотивує тим, що являється власником 5/6 частин домоволодіння №89 по вул.О.Пчілки в м.Калуші, Івано-Франківської області. Право власності він набув на підставі договорів дарування, які були укладені із спадкоємцями ОСОБА_7, який помер 11.03.1983 року, а саме ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Власником 1/6 частини даного домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 являється ОСОБА_11, громадянин США. Позивач зазначив, що фактично він користується всім будинком, однак оформити право власності на вказану частку не має можливості. В користуванні попередніх власників для обслуговування належного їм домоволодіння знаходилася земельна ділянка площею 1613,80 кв.м. у відповідності до генплану за 1960 рік.

ОСОБА_2 вважає, що так як він набув право власності на 5/6 частин домоволодіння, до нього також перейшло право користування земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні попередніх землекористувачів. Так як межі його земельної ділянки порушуються ОСОБА_6, ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 міської ради з приводу погодження меж земельної ділянки. Однак йому було повідомлено, що рішенням міської ради від 30.03.2011 року № 332 затверджено технічну документацію та надано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0842 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Мальцька, 20 у м.Калуші. Разом з тим у приватизовану площу земельної ділянки ОСОБА_12 ввійшла частина земельної ділянки, якою він користувався.

ОСОБА_2 зазначає, що межі земельної ділянки, визначені в державному акті на право власності на земельну ділянку, наданої відповідачу, не відповідають фактичному користуванню, що підтверджується кадастровим планом спірної земельної ділянки.

Крім того, вищезазначений державний акт, на думку позивача, є незаконним, оскільки виготовлений з явними порушеннями, зокрема з ним, як суміжним користувачем, не погоджувалися межі земельної ділянки згідно ст.198 України.

Також, як на підставу до задоволення позову позивач посилається на норми ст. 90 ЗК УРСР, 120 ЗК чинного ЗК України, а саме: на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просять його задоволити.

Представник ОСОБА_4 міської ради в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 вказала, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову

Зазначає, що твердження позивача про те, що ОСОБА_7 мав у користуванні земельну ділянку площею 1613,80 га, яка після смерті останнього перейшла у його власність, не заслуговує на увагу виходячи з того, що відповідно до ст.20, 21, 22 Земельного кодексу Української РСР в редакції 1970 року, що діяла на момент користування вказаною земельною ділянкою ОСОБА_7, право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Також Позивачем не надано жодного правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, який би вказував на те, що ОСОБА_7 був належним землекористувачем, а генплан не являється правовстановлюючим документом. Також ОСОБА_2 не надано доказів того, що він є належним землекористувачем. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували законність використання спірної земельної ділянки померлим ОСОБА_7, а також його спадкоємцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Окрім того, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено неправомірність дій ОСОБА_4 міської ради під час оформлення документів на земельну ділянку, належним чином не доведено порушення своїх прав і охоронюваних законом інтересів. Вважає, що державний акт, що виготовлений на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради №332 від 30.06.2011 року є таким, що не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, зокрема розміщенням оголошення в газеті «Галичина».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Держгеокадастру у ОСОБА_4 районі Івано-Франківської області в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є власником 5/6 частин будинковолодіння, що знаходиться за адресою вул. О.Пчілки, 89, м. Калуш, з яких 2/6 частки належать йому на підставі договору дарування частини домоволодіння від 10.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за № 3800 (а.с. 20), право власності зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 15.09.2008 року, реєстраційний номер 24264317 (а.с. 23); 1/2 частка домоволодіння належать йому на підставі договору дарування частини домоволодіння від 15.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за № 1514 (а.с. 19), право власності зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 30.05.2009 року, реєстраційний номер 24264317 (а.с. 24).

1/6 частка даного домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.1984 року після смерті ОСОБА_7 належить ОСОБА_11 (а.с. 16). Крім ОСОБА_11 спадкоємцями ОСОБА_7 були також ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які в подальшому і відчужили свої частки ОСОБА_2

Власником 1/2 частки домоволодіння по вул. О.Пчілки, 89в м. Калуші був ОСОБА_14 Після його смерті право власності на дане спадкове майно на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2008 року набула ОСОБА_10 (а.с. 13), та в подальшому також відчужила його позивачу.

Згідно копії генерального плану, затвердженого 20.08.1960 року, для обслуговування домоволодіння по вул. Л.Українки, 89 (тепер вул. О.Пчілки, 89) в м. Калуші, власниками якого значилися ОСОБА_11 та ОСОБА_14, була відведена земельна ділянка площею 1613,80 кв.м. (а.с. 41).

Після набуття права власності на 5/6 часток домоволодіння та з метою впорядкування земельних відносин ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 міської ради для з приводу погодження меж земельної ділянки та прийняття рішення відповідної узгоджувальною земельною комісією, проте отримав відповідь від 07.04. 2016 р. за №Л-901 про те, що земельним відділом ОСОБА_4 міської ради підготовлено проект рішення «Про затвердження протоколу №2 від 18.03.2016 року узгоджувальної земельної комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування», і що копію зазначеного рішення він зможе отримати після розгляду даного питання на сесії ОСОБА_4 міської ради (а.с. 31).

Повідомленням №Л-630 від 06.05.2016 року ОСОБА_4 міської рада довела до відома позивача, що 26.04.2016 року на сесії ОСОБА_4 міської ради прийнято рішення № 285 «Про затвердження протоколів узгоджувальної земельної комісії» (а.с. 33).

Рішення ОСОБА_4 міської ради №332 від 30.06.2011 року «Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_15Б.» відповідачу надано у власність безоплатно земельну ділянку площею 0,0842 га, за адресою вул. Малицька,20, м. Калуш для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 9).

Як вбачається з витягу з протоколу №2 засідання узгоджувальної земельної комісії від 18.03.2016 року, відповідно до рішення міської ради від 30.03.2011 року №332 затверджено технічну документацію та надано земельну ділянку у власність гр. ОСОБА_6 на вул. Малицька, 20, загальною площею 0,0842 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка (а.с. 11).

На підставі даного рішення ОСОБА_4 міською радою 30.03.2012 року ОСОБА_6 видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ 981049 (а.с.27).

В судовому засідання встановлено, що земельні ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_2 межують.

Згідно будинкової книги позивач разом із сімєю зареєстрований та проживає в даному будинковолодінні (а.с.28, 29).

Згідно копії генерального плану, затвердженого 20.08.1960 року, для обслуговування домоволодіння по вул. Л.Українки, 89 (тепер вул. О.Пчілки, 89) в м. Калуші, власниками якого значилися ОСОБА_11 та ОСОБА_14, була відведена земельна ділянка площею 1613,80 кв.м., (а.с.41).

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували законність вилучення спірної земельної ділянки.

Згідно копії кадастрового плану земельної ділянки (а.с.7, 77) з позивачем, як суміжним користувачем, не погоджувалися межі земельної ділянки.

З копії Акту встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування в натурі (а.с. 83) вбачається, що погодження меж із позивачем не відбувалося.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дана норма права практично дублюється нормою ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За визначенням ст. 120 чинного ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщеній на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до п.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином судом встановлено, що у приватизовану площу земельної ділянки ОСОБА_6 ввійшла частина земельної ділянки, якою користується позивач ОСОБА_2, що порушує права та інтереси останнього, а державний акт, виданий із порушенням норм законодавства України, а тому є недійсним.

Крім того, суд вважає, що позивачем з поважних причин пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки про існування оспорюваного державного акту та відповідно про порушення своїх прав він дізнався в 2016 році після розгляду його заяви ОСОБА_4 міською радою, а тому процесуальний строк звернення до суду підлягає поновленню.

На підставі ст.ст.83, 120, 152, 155, 158, 198 ЗК України та керуючись ст.ст.3, 15, 60, 118, 119, 213-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_2 процесуальний строк для звернення з даним позовом до суду.

Позов задовольнити.

Визнати Державний акт серії ЯЛ 981049 на право приватної власності на земельну ділянку, яка знаходиться в м.Калуші по вул.Малицькій, 20 площею 0,0842 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд(кадастровий номер 261040000:10:004:0066), виданий ОСОБА_4 міською радою ОСОБА_6 недійсним та скасувати його.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення , апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції .Особи, які брали участь у справі , але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ