ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 174/715/16-ц
п/с 2/174/57/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2017 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі :
головуючого судді Данилюк Т.М.,
за участю секретаря - Шарапової О.О.,
представника відповідача Рудаченко Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради про стягнення заробітної плати,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради про стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позову зазначив, що він працює лікарем-анестезіологом у КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради з 01 серпня 1997 р. В період з 02.04.2014 року по 27.03.2015 року, був мобілізований до Збройних Сил України та знаходився у зоні АТО. Коли він повернувся після демобілізації на роботу до відповідача, з`ясувалося, що відповідач при нарахуванні йому заробітної плати, у час коли він був мобілізований, утримав з нього податок на дохід фізичної особи та інші обов`язкові внески.

28.03.2016 року, він звернувся до відповідача з заявою щодо виплати утриманих обов`язкових внесків та податку на доходи фізичних осіб за 2014-2015 рік. У відповіді № 12/383 від 13.04.2016 року, відповідач йому відмовив, мотивуючи тим, що вони не мають роз`яснень стосовно застосування «Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовим під час мобілізації на особливий період», затвердженого постановою КМУ № 105 від 04.03.2015 року, оскільки він був звільнений зі Збройних сил України 27.03.2015 року і на думку відповідача вищезазначений Порядок на нього не поширюється, так як він стосується мобілізованих в період з часу вступу його в силу, тобто з 17.03.2015 року.

Згідно довідки від 08.11.2016 року № 70 наданої відповідачем, загальний розмір утриманих з його заробітної плати за спірний період обов`язкових внесків, та податку на доходи фізичної особи складає 14694, 76 грн.

Вважає, що утримані відповідачем з його заробітної плати податки на доходи фізичної особи та інших обов`язкових внесків та бездіяльність щодо повернення йому цих утримань, є порушенням відповідачем норм права, тому просить стягнути з відповідача утриманні з його заробітної плати лікаря-анестезіолога в період з 02.04.2014 року по 27.03.2015 року під час його мобілізації до Збройних сил України, податки на доходи фізичної особи та інші обов`язкові внески у розмірі 14694,76 грн.

Позивач в судовому засіданні, позов підтримав повністю, просив його задовольнити та надав пояснення аналогічні викладеним в позові. В подальшому своєю заявою від 07.02.2017 року, просив розглядати справу без його участі.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнана та пояснила, що дійсно позивач працює лікарем-анестезіологом у КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради з 01 серпня 1997 року. 02.04.2014 року по 27.03.2015 року, був мобілізований до Збройних Сил України. За цей період часу за ним зберігалася посада лікаря-анестезіолога та була виплачена середня заробітна плата з квітня 2014 року по березень 2015 року в розмірі 95017,35 грн. та з його середнього заробітку було утримано 14694 гривень 76 копійок єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб. Коли позивач звернувся до головного лікаря КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради з заявою щодо виплати утриманих обов`язкових внесків та податку на доходи фізичних осіб за 2014-2015 рік, йому було надано лист з роз`ясненням, що коли лікарня отримає кошти з державного бюджету, тоді вони їх повернуть позивачу, тому вона вважає, що в позові слід відмовити.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності та керуючись вимогами чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так відповідно до ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року № 1275 було внесено зміни, зокрема, до ст. 119 Кодексу законів про працю України, до ч. 7 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та до п. 165.1. ст. 165 Податкового кодексу України.
Відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України за працівниками, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Відповідно до підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України - до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума грошової допомоги (у тому числі в натуральній формі), що надається фізичним особам або членам їхніх сімей (діти, дружина, батьки), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та/або компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Підпункт 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 доповнено новим абзацом згідно із Законом № 1275-VII від 20.05.2014.
Цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".
Згідно частини 7 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - "Не нараховується єдиний внесок на виплати, які компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період";
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 р. № 105, затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який визначає механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (далі - працівники), за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" (далі - бюджетні кошти). Порядок поширюється на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 р. були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Судом встановлено, що позивач з 01 квітня 1997 року працює лікарем-анестезіологом в КЗ «Вільногірська центральна лікарня» Дніпропетровської обласної ради.
Відповідно до наказу в.о. головного лікаря Шкуровської Н.М. від 01.04.2014 року № 52-к з 02.04.2014 року він був увільнений від виконання трудових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період (а.с.32), що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 71 від 02.04.2014 р. (а.с.36).
З довідки № 3750 від 21.05.2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 , дійсно безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 08.07.2014 року по 25.09.2014 року ( а.с.37), а також записом у військовому квитку позивача (а.с.34,35).
Згідно витягу з наказу № 253 від 19.03.2015року, позивач був звільнений в запас на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015, затвердженим Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII, (а.с.38).
Відповідно до копії наказу № 43-к від 31.03.2015 року, позивача відновили на посаді лікаря-анестезіологв у КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради (а.с.33).

Як вбачається з довідки № 6 виданої КЗ «Вільногірська ЦМЛ» від 08.11.2016 року, за період з квітня 2014 року по березень 2015 року відповідачем була нарахована заробітна плата позивачу в сумі 95017,35 грн., однак з утриманням прибуткового податку 15% в розмірі 13739,51 грн. та військового збору в сумі 955 грн. ( а.с.7).
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких підстав, суд оцінивши докази в їх сукупності та ураховуючи характер спірних правовідносин сторін, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідачем неправомірно утримано з заробітної плати позивача єдиний соціальний внесок, податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі, в період його призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, тому зазначена сума утримання, в розмірі 14694,76 грн., підлягає стягненню.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу причин відрахування з заробітної плати позивача податку на доходи фізичної особи та інших обов`язкових внесків, через відсутність роз`яснень щодо застосування «Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовим під час мобілізації на особливий період» та відсутністю фінансування з державного бюджету, виходячи з приписів абз.11 пп.165.1.1. п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України, відповідно до яких до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включаються зокрема такі доходи як компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та виходячи з п. 1.7. п. 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою) звільняються від оподаткування військовим збором.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, положення ЗУ «Про судовий збір», судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 43, 124 Конституції України, п. 165.1. ст. 165 Податкового кодексу України, п. 1.7. п. 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 р. № 105, ст.115, 119 КЗпПУ, ст.ст. 3, 8, 10,11,58 60, 212-215 ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради задовольнити.
Стягнути з Комунального закладу «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і/к № НОМЕР_2 , утримані з його заробітної плати в період з 02.04.2014 року по 27.03.2015 року, під час його мобілізації до Збройних сил України, податки на доходи фізичної особи та інші обов`язкові внески у розмірі 14694,76 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто чотири гривні 76 копійок).
Стягнути з Комунального закладу «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради, на користь держави Україна судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вільногірського
міського суду Т.М.Данилюк