АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/872/16-ц Номер провадження 22-ц/786/398/17Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.,

секретар:ОСОБА_2

за участю: представника позивача - адв. ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом до ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_5, в якому у солідарному порядку прохала стягнути з відповідачів завдану внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду.

29 червня 2016 року ОСОБА_4 змінила позовні вимоги та остаточно прохала: стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» на її користь 4965,04 грн. розмір ПДВ, на який було зменшено страхове відшкодування; 9422,53 грн. різницю між фактичним розміром шкоди і вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу 70% (страховою виплатою з ПДВ); стягнути з ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн. та стягнути з відповідачів на її користь судові витрати у відповідності до норми ст.88 ЦПК України, які складаються з 1102,40 грн. сплаченого судового збору, 800,00 грн. витрат на проведення судової експертизи та 4000,00 грн. витрат на правову допомогу (а.с.47).

Рішенням Комсомольського міського суду від 29 червня 2016 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, заподіяну пошкодженням автомобіля в розмірі 14387 грн. 57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов»язані з оплатою судового збору, оплатою послуг експерта та правової допомоги в сумі 3351, 20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору та оплатою правової допомоги в сумі 2551,20 грн.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року заяву ПАТ «Акцент-Банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду в частині стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля в розмірі 14387,57 грн. та судових витрат в сумі 3351,20 грн. оскаржив відповідач -ПАТ «Акцент-Банк», з підстав його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, з урахуванням чого прохали його скасувати у вищевказаній частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на недоведеність наявності вини ОСОБА_5 в заподіянні матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_4

Зазначають, що судом першої інстанції не було враховано, що збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку. Натомість, суд не звернув увагу на те, що позивачем не було надано доказів того, що надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ, а, отже, буде сплачувати вказаний податок.

Також, вважають помилковим задоволення позовної вимоги про стягнення з них на користь позивача витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що повноваження особи, яка надає правову допомогу, в силу ч.2 ст.56 ЦПК України, обмежені, проте, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача приймала участь у судовому засіданні, в якому висловлювала свою думку з приводу питань, які виникли під час розгляду справи. В обґрунтування даного твердження вказують, що позивачем не було надано розрахунок витрат часу, витраченого юристом на вивчення справи в суді, на участь у судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, а рішення районного суду прохала залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому, з огляду на викладене, колегія суддів переглядає рішення місцевого суду в межах вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника позивача, дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повному обсязі не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 вересня 2015 року близько 09 год. 50 хв., ОСОБА_5, під час виконання трудових обов`язків, керуючи належним ПАТ «Акцент-Банк» автомобілем марки «GREAT WALL», з реєстраційним номером АА 95300 І (а.с.8), рухаючись по м. Комсомольську, на перехресті вулиць Миру-Конституції, рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги в русі і допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2109 з державним номером ВІ 4549 ВН під керуванням водія ОСОБА_6 (власник ОСОБА_4В.) (а.с.7), внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень.

Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 жовтня 2015 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. (а.с.9).

Відповідно до листа «Про прийняте рішення» №1295 від 18.01.2016 року, МТСБУ розглянуло справу про відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_4 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.09.2015 року о 09-50 год. за участю транспортного засобу марки ВАЗ з номерним знаком ВІ 4549 ВН та повідомило про прийняття рішення про виплату позивачу відшкодування шкоди в розмірі 24825,23 грн. (а.с.9, на звороті).

Матеріалами справи також підтверджується й не заперечувалось жодною зі сторін, що розмір страхового відшкодування позивачу за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів склав 24825,23 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена в сумі 24825,23 грн. на підставі прийнятого МТСБУ рішення.

Згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №142, складеного 02.11.2015 року експертом ОСОБА_7, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ВАЗ 2109 складає 38951,06 грн. (а.с.10-14).

Зобов`язуючи відповідача відшкодувати заподіяну майну позивача матеріальну шкоду, місцевий суд виходив з положень норми ст.1187 ЦК України, розміру проведеного страховою компанією відшкодування та встановленого Законом правила про те, що завдана неправомірними діями шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і складається з таких сум: 9422 грн. 53 коп. (різниця між фактичним розміром шкоди та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням 70% зносу) та 4965,04 грн. (розмір ПДВ, на суму якого страховиком у відповідності до положень ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було зменшене страхове відшкодування (а.с.27), що в цілому становить суму 14387 грн. 57 коп.

Проте, у повному обсязі із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року.

Статтею ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п.п.9.1., 9.2 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За положеннями п. п. 22.1, 22.3ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Матеріалами справи встановлено та не заперечувалось жодною зі сторін, що виплата страхового відшкодування позивачу ОСОБА_4 була здійснена в сумі 24825,23 грн. на підставі прийнятого МТСБУ рішення (а.с.9, на звороті).

Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №142, складеного 02.11.2015 року експертом ОСОБА_7, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ВАЗ 2109 складає 38951,06 грн. (а.с.10-14).

З листа МТСБУ №11080 від 21.04.2016 року, вбачається, що відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту (ст.36.2 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Також, з даного листа вбачається, що згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №142 від 02.11.2015 року, вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 38951,06 грн., вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу 29790,27 грн. при розрахунку виплати відшкодування МТСБУ було зменшено суму 29790,27 грн. на ПДВ і сума до сплати становила 24825,23 грн. (а.с.27).

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 недоплачено різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу 70% (страховою виплатою з ПДВ).

Проте, колегія суддів, не може погодитись з розміром даної недоплаченої різниці, визначеної ОСОБА_4 в уточненій позовній заяві у сумі 9422,53 грн., та вважає за необхідне визначити її у розмірі 9160,79 (38951,06-29790,27) грн.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року по справі №6-2808цс15, за правилами ст.367-7 ЦПК України, який є обов'язковим для застосування всіма судами України, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що страховиком МТСБУ було виконано взяті на себе зобовязання та, у відповідності до вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку виплачено суму страхового відшкодування - оцінену шкоду, у розмірі 24825,23 грн.

З урахуванням наведеного, оскільки заподіяна позивачу шкода недоплачена в повному розмірі, а саме в сумі 9160,79 грн., то вона підлягає стягненню із заподіювача шкоди, оскільки одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не припинило деліктне зобов'язання, так як в даному випадку страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди, а тому особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначена вище позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року №6-108цс13.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заподіяна позивачу шкода, яка недоплачена у розмірі 9160,79 грн. підлягає стягненню із ПАТ «Акцент-Банк», у визначеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що матеріалами справи не підтверджено наявності вини ОСОБА_5 в заподіянні шкоди, що є обовязковим при розгляді справи за позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, спростовуються матеріалами справи, оскільки, відповідно до постанови Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 жовтня 2015 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340.00 грн. (а.с.9).

Разом із тим доводи апеляційної скарги, що збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку, а при ремонті транспортного засобу у особи, яка не є платником цього податку, збитки у вигляді ПДВ не виникають, а тому не можуть включатися до складу витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом автомобіля, є слушними та такими, що заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, необхідно дослідити документи щодо фактичного здійснення ремонту автомобіля та чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником податку на додану вартість.

В матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція пошкодженого транспортного засобу, проте, відсутні докази того, що надавач послуг, який здійснював ремонт пошкодженого автомобіля позивачки є платником податку на додану вартість, а отже, поніс витрати з його сплати.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягненої з відповідача ПАТ «Акцент-Банк» майнової шкоди на суму 4965,04 грн., тобто на розмір податку на додану вартість.

Щодо твердження апелянта про невірність стягнення з нього на користь позивача частини витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість такого твердження, адже не знайшли свого підтвердження доводи про те, що до матеріалів справи позивачем чи його представником не було долучено розрахунок вартості надання такої допомоги.

Так, матеріали справи містять договір про надання правової допомоги № 082370 адвокатом ОСОБА_3 від 03.11.2015 року, згідно з яким, розмір гонорару адвоката становить 4000,00 грн. (а.с.6), розрахунок гонорару за надання правової допомоги на підставі вказаного договору, який містить обрахунок часу та вартості однієї години витрат на надання витрат на правову допомогу, що становить 551 грн. 20 коп. та квитанцію про сплату ОСОБА_4 гонорару у розмірі 4000,00 грн. адвокату ОСОБА_8 (а.с.48).

Згідно з нормою ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Виходячи з викладеного, розмір 40% встановлений за 1 годину надання послуг особою, що надавала правову допомогу (мінімальний розмір заробітної плати на час надання правової допомоги 1378 грн.), отже, 551 грн. 20 коп. за годину надання правової допомоги не перевищує встановлений у законі розмір.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки розмір стягуваних сум з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_4 даним рішенням зменшено, то необхідно, у відповідності до вимог ст.ст. 84, 88 ЦПК України, здійснити розподіл судових витрат.

Як убачається з матеріалів справи позивачем по справі були понесені судові витрати, а саме: оплата судового збору за подачу позову 1102,40 грн.; оплата за надання правової допомоги 4000,00 грн. (а.с.48, на звороті), оплата за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 800,00 грн., а всього на суму 5902,4 грн. (а.с.16).

З огляду на наведене колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, а саме з ПАТ «Акцент-Банк» на її користь необхідно стягнути 9160,79 грн., а у задоволенні інших вимог до Банку слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги майнового характеру до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення коштів задовольняються на 63,67% (9160,79х100:14387,57=63,67%).

У разі часткового задоволення позову судові витрати на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог (63,67%), що в даному випадку становить: 3758,05 грн.

Проте, з матеріалів справи вбачається. що, судом першої інстанції було стягнуто з ПАТ «Акцент банк» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, оплатою послуг експерта та адвоката пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3351,20 грн. та провівши перерахунок вищевказаної суми, колегія суддів констатує його стягнення у меншому розмірі.

Оскільки рішенням суду першої інстанції стягнуто судові витрати у меншому розмірі, колегія суддів вважає за неможливе змінити їх розмір у бік збільшення і залишає її у відповідному розмірі 3351,20 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду Банком не оскаржувалось, а тому не було предметом розгляду колегією суддів.

Згідно з п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

У відповідності до п.п.2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 червня 2016 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля, - змінити, зменшивши її розмір з 14387,57 (чотирнадцяти тисяч трьохсот восьмидесяти семи гривень 57 коп.) грн. до 9160,79 (дев»яти тисяч ста шістдесяти гривень 79 коп.) грн.

У іншій частині. рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1