АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1889/17 Справа № 201/8506/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (далі - ОСОБА_4 «СК «Іллічівське»), ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди мотивуючи тим, що 20 березня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Нісан Мікра», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить їй на праві власності, та автомобіля марки «Даймлер Бенз», реєстраційний номер НОМЕР_2, який знаходився під керуванням водія ОСОБА_3

Вказувала, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені та після ДТП її учасниками був підписаний «Європротокол», а тому вважає що саме ОСОБА_3 є винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді.

Зазначала, що вартість завданої їй матеріальної шкоди була визначена автотоварознавчим дослідженням у розмірі 46.225 грн.98 коп., а за відновлювальний ремонт автомобіля нею було сплачено 76.933 грн., в свою чергу ОСОБА_4 «СК «Іллічівське», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, виплатила їй страхове відшкодування в розмірі 38.835 грн.10 коп.

Посилаючись на те, що виплачене страхове відшкодування не покрило завдані їй збитки, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 «СК «Іллічівське» доплату страхового відшкодування в розмірі 7.390 грн.88 коп., а з відповідача ОСОБА_3 30.707 грн.02 коп. різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою відшкодування, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 600 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 20 березня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Нісан Мікра», реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить позивачу та перебував під її керуванням, та транспортного засобу марки «Даймлер Бенз», реєстраційний номер НОМЕР_4, який перебував під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені.

Після даної дорожньо-транспортної пригоди її учасниками було заповнене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.7).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3, наданих співробітникам УПП у м.Дніпропетровську Департаменту ПП відразу після ДТП, він рухався на автомобілі по вул.космонавта Комарова зі сторони вул.Космічна в бік ОСОБА_5 та підїжджаючи до перехрестя вул.космонавта Комарова та вул.Недєліна, повертаючи праворуч по вул.космонавта Комарова побачив як на зустріч йому рухається автомобіль марки «Нісан Мікра», реєстраційний номер НОМЕР_3, червоного кольору, та щоб уникнути лобового зіткнення транспортних засобів почав екстрене гальмування, внаслідок чого автомобіль під його керуванням понесло, що призвело до зіткнення автомобілів (а.с.22).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2, наданих співробітникам УПП у м.Дніпропетровську Департаменту ПП відразу після ДТП, вона рухалась на автомобілі по вул.космонавта Комарова зі сторони ОСОБА_5 у бік вул.Космічної та підїхавши до перехрестя з вул.Недєліна побачила транспортний засіб марки «Даймлер Бенз», реєстраційний номер НОМЕР_4, який виїхав їй на зустріч, рухаючись по вул.космонавта Комарова в бік ОСОБА_5, після чого вона здійснила екстрене гальмування, проте зіткнення автомобілів все одно відбулось (а.с.23).

В повідомленні ОСОБА_3 про ДТП, отриманого ОСОБА_4 «СК «Іллічівське» 21 березня 2016 року, зазначено, що він рухався по своїй полосі руху (а.с.82).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду даної цивільної справи посилання сторони позивача на винуватість ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді від 20 березня 2016 року не знайшли свого підтвердження, оскільки учасниками ДТП були надані суперечливі покази, а складання та підписання європротоколу не є певним визнанням вини тією чи іншою стороною ДТП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона зобовязується у разі настання певної події виплатити другій стороні або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму, а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до ст.124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Будь-які документи за фактом ДТП на місці пригоди працівниками ДАІ не складалися.

Згідно з п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до чинного законодавства України суб'єктом правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, може бути лише водій транспортного засобу, підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Тільки сукупність зазначених умов дає підставу для притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу правопорушення. Саме склад цивільного правопорушення є тим юридичним фактом, який породжує правовідносини між правопорушником і потерпілим та створює певні претензії потерпілого та обовязки порушника відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними діями.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Оскільки позивач не навів своїх доказів заподіяння йому матеріальної шкоди з вини ОСОБА_3, відповідальність якого застрахована відповідачем ОСОБА_4 «СК «Іллічівське», колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів приймає до уваги роз'яснення, наведені в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, з яких вбачається, що відсутність постанови (ухвали) або вироку суду про визнання особи винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

При цьому, відповідні документи, що стосуються такої події є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Позивачем таких доказів суду надано не було.

Євпропротокол, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог, свідчить лише про факт ДТП за її участю та участю водія ОСОБА_3, однак цей документ не встановлює причинно-наслідковий зв'язок між утвореними механічними пошкодженнями на обох автомобілях.

В розумінні ст.33.2 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів сторони були наділені правом на складання європротоколу, втім складеним документом сторони не визначили винуватця ДТП.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_6