№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2848/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просила стягнути з відповідача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на свою користь суму грошової компенсації моральної шкоди в розмірі 32 400, 58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11 серпня 2015 року ТОВ «Логіст-Хім» на митну територію України було переміщено товар дідецил- демитил-хлорид-амонію 50 % 4680 кг вартістю 47 679, 20 доларів США. Позивач, який працював декларантом в ТОВ «Логіст-Хім», 14 вересня 2015 року надав Запорізській митниці документи до митного оформлення. Службовцем митниці були відібрані зразки товару та направлені до Дніпропетровського управління з питань експертизи та досліджень спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів України, якою було проведено експертне дослідження. 21 серпня 2015 року службовцем митниці видане рішення про визначення коду товару. 27 серпня 2015 року службовцем митниці складено протокол про порушення митних правил за ст. 485 МК України. 29 вересня 2015 року службовцем митниці під час розгляду справи про порушення митних правил позивачу було оголошено про зупинення вказаного розгляду справи до закінчення строку на оскарження рішення про визначення коду товару. В той же день було складено постанову про порушення митних правил та визнано позивача винним, накладено на останню штраф в розмірі 64 801, 17 грн. Позивач оскаржив вказану постанову до ДФС України.

Всупереч того, що оскарження постанови зупиняє виконання постанови у справі про порушення митних правил, Запорізькою митницею надіслано до ВДВС постанову по справі про порушення митних правил для примусового виконання. В подальшому, державним виконавцем винесено постанову про арешт всього рухомого майна позивача. 01 грудня 2015 року позивача було повідомлено про залишення без задоволення його скарги на постанову про порушення митних правил. Позивач оскаржив до суду постанову про порушення митних правил. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2016 року скасовано постанову в справі по порушення митних правил. Внаслідок необ'єктивного розгляду скарги позивача головним інспектором ДФС України ОСОБА_4 позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки рухоме майно позивача знаходилось під арештом, позивач перебувала в очікуванні, що в будь-який час залишиться без засобів для існування. Позивач вважає, що саме неправомірними діями інспектора ДФС України їй завдано моральної шкоди, тому відшкодування такої шкоди оцінює в 32 400, 58 грн., тобто в 50 % від розміру накладеного на позивача штрафу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість.

В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано в розумінні ст. 60 ЦПК України, доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивачу було завдано моральну шкоду. Крім того, не підтвердились наявними в матеріалах справи доказами і та обставина, що саме неправомірними діями відповідача позивачу було завдано шкоду, не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою позивачу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як убачається з матеріалів справи, 27 серпня 2015 року головним державним інспектором митного поста «Запоріжжя-центральне» Запорізької митниці ДФС ОСОБА_5 складено протокол про порушення позивачем як декларантом митних правил за ст. 485 МК України, тобто, за дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру (а.с. 7-9).

29 вересня 2015 року заступником начальника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_6 винесена постанова про притягнення до відповідальності позивача за порушення митних правил з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу - 64801,17 грн. (а.с. 10-11).

04 листопада 2015 року позивач оскаржила до Державної фіскальної служби України вказану постанову.

Постановою від 20 листопада 2015 року головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил Управління протидії митним правопорушенням Департаменту аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Державної фіскальної служби ОСОБА_4 залишено без змін постанову Запорізької митниці ДФС від 29 вересня 2015 року по справі про порушення митних правил, а скаргу позивача без задоволення, роз'яснивши при цьому, що вказана постанова, а також постанова митниці можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу завдано моральну шкоду саме неправомірним рішенням Запорізької митниці і неправомірною бездіяльністю ОСОБА_4 при ухваленні постанови від 20 листопада 2015 року колегія суддів не приймає до уваги враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно положень ст. 1174 ЦПК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має

Позивачем не доведено та не надано доказів, що їй завдано моральну шкоду діями або бездіяльністю головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил Управління протидії митним правопорушенням Департаменту аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Державної фіскальної служби ОСОБА_7 при ухваленні постанови від 20 листопада 2015 року про залишення без змін постанови Запорізької митниці ДФС від 29 вересня 2015 року в справі про порушення митних правил.

Саме по собі визнання незаконною та скасування Ленінським районним судом м. Запоріжжя постанови Запорізької митниці ДФС від 29 вересня 2015 року в справі про порушення митних правил не дає підстав вважати, що дії (бездіяльність) головного державного інспектора Требушної О.Л. є незаконними та такими, що завдали моральної шкоди позивачу ОСОБА_3

Крім того, не може бути підставою для скасування рішення суду посилання в апеляційній скарзі на неправомірність рішення Запорізької митниці, оскільки в обґрунтування своїх вимог позивач на зазначені обставини не посилалась і ці обставини не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону і обставинам справи. Статтею 308 ЦПК України встановлено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: