У Х В А Л А

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Сіріус-А» про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року кредитна спілка «Лозівський взаємний кредит» (далі - КС «Лозівський взаємний кредит», спілка) звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 03 вересня 2008 року ОСОБА_3 отримав від спілки кредитні кошти у розмірі 72 тис. грн. на строк до 03 вересня 2010 року. На забезпечення виконання умов цього договору спілка уклала із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційною фірмою «Сіріус-А» (далі - ТОВ «Сіріус-А») окремі договори поруки. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Сіріус-А» на користь КС «Лозівський взаємний кредит» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 90 435 грн. 77 коп.

Посилаючись на те, що з вересня 2010 року по червень 2012 року було нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 67 215 грн. 91 коп., які позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили, позивач просив стягнути з них цю заборгованість солідарно.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року, позов КС «Лозівський взаємний кредит» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ ВКФ «Сіріус-А» на користь КС «Лозівський взаємний кредит» заборгованість за кредитним договором від 3 вересня 2008 року за період з вересня 2010 року по червень 2012 року в сумі 67 215 грн. 91 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить змінити судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до нього відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 з вересня 2010 року по червень 2012 року не сплачував відсотки, нараховані на кредитну заборгованість, у результаті чого утворилася заборгованість, яку він та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

Проте повністю з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 03 вересня 2008 року між КС «Лозівський взаємний кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 72 тис. грн. на строк до 03 вересня 2010 року.

На забезпечення виконання умов цього договору кредитна спілка уклала із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Сіріус-А» окремі договори поруки.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Сіріус-А» на користь КС «Лозівський взаємний кредит» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 904 35 грн. 77 коп.

Пред'являючи позов, КС «Лозівський взаємний кредит» посилалась на те, що з вересня 2010 року по червень 2012 року ОСОБА_3 не сплачував відсотки за користування кредитом, у результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 67 215 грн. 91 коп., яку він та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

Задовольняючи позов до ТОВ «Сіріус-А» апеляційний суд не врахував того, що відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

У абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 зазначеної постанови Пленуму роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, від 16 листопада 2016 року № 6-2205цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Суди наведеного не врахували та не дали належної оцінки можливості розгляду спору між КС «Лозівський взаємний кредит» та ТОВ «Сіріус-А» в порядку цивільного судочинства.

Крім того, ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою, норми закону, якими врегульована порука, також не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

Договори поруки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є самостійними, кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом як солідарні боржники із позичальником, проте не як солідарні боржники між собою.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-185цс14 від 17 грудня 2014 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Наведеного суди першої та апеляційної інстанцій не врахували та дійшли передчасного висновку про стягнення кредитної заборгованості солідарно з усіх поручителів.

Отже, суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Умнова

І.М.Фаловська