АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08.12.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 13100 гривень з врахування 3 % річних від суми позики та інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до Договору позики від 07.06.2014 ОСОБА_2 отримав у позивача в борг кошти в розмірі 13100 грн. терміном до 07.07.2014.

Однак, станом на 15.02.2016. відповідач кошти не повернув, не виконавши свої зобов'язання за договором.

З врахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача суму позики в розмірі 13100 грн., 3 % річних від суми позики в сумі 633,11 грн. та інфляційні збитки в розмірі 8101,62 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.12.2016 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовлено.

Справа № 752/2847/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/2465/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не з'ясував обставини, що мають значення для справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд безпідставно дійшов висновків про те, що обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки між позивачем та відповідачем дійсно були укладені договори позики, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки, за якими відповідачу було передано кошти. Проте в ході розгляду справи в суді першої інстанції вказані документи у позивача були викрадені. Разом з цим, позивач зазначає, що відповідачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження того, що грошові кошти за договором позики не були ним отримані.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки позивачем не було надано до суду оригіналів договору позики та розписки, які б підтверджували наявність між сторонами боргових відносин.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та вважає його законним і обґрунтованим виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 07.06.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладено договір позики відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 13100, 00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику позикодавцю до 07.07.2014. (а.с. 6).

Згідно копії розписки від 07.06.2014 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 13100, 00 грн. та зобов'язався повернути йому ці кошти в повному обсязі до 07.07.2014 (а.с. 7).

У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Таким чином наявність боргової розписки у позивача підтверджує факт не виконання відповідачем своїх боргових зобов'язань.

Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов'язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ.

Отже, враховуючи наведені положення цивільного закону, до виконання боржником свого обов'язку борговий документ знаходиться у кредитора. Тому, заявляючи позов про стягнення боргу, кредитор на підтвердження заявлених вимог за загальним правилом доказування повинен подати суду борговий документ, на підставі якого він просить суд провести стягнення.

Пред'являючи позов до суду 08.02.2016, позивач надав до суду копію договору позики та копію розписки від 07.06.2016 (а.с. 6, 7).

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

В судовому засіданні 23.06.2016 на запитання суду щодо оригіналів договорів та розписки стороною позивача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для їх подання суду, яке було задоволено судом. Натомість 13.07.2016 суду було надано довідку Голосіївського УП ГУ ПН в м. Києві від 07.07.2016 про те, що особисті документи, що підтверджують боргові зобов'язання третіх осіб на ім'я ОСОБА_1 та документи щодо господарської діяльності юридичних осіб, у т.ч. ТОВ «Інфо Транс Сервіс», ТОВ «Дата Транс» були викрадені з квартири позивача 26.05.2016.

Таким чином оригінал договору позики та розписки суду не надано.

Разом з цим, довідка Голосіївського УП ГУ ПН в м. Києві від 07.07.2016 не є тим документом, що підтверджує наявність між сторонами боргових зобов'язань.

За наведених обставин, коли позивачем не надано до суду оригінал боргового документа (розписку) від 07.06.2014, тобто не підтверджено належними та допустимими доказами наявність боргового зобов'язання, правових підстав для задоволення позову про стягнення боргу за договором позики немає.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

В силу положень ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем своїх вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08.12.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: