Справа № 752/2749/16-ц
Провадження по справі № 2/752/552/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарях Ляліній А.О., Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та роздільного проживання,-

ВСТАНОВИВ:

19.02.2016 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та роздільного проживання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що у листопаді 1994 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, у ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася спільна дитина.

Після укладення шлюбу до середини 1995 року вони з відповідачем проживали у місті Києві в орендованій квартирі, влітку 1995 року він виїхав до відрядження до Великобританії, звідки повернувся наприкінці 1995 року і після повернення проживав до 1998 року разом з відповідачем у м. Хмільник, куди вона переїхала влітку 1995 року.

Позивач вказує на те, що шлюбні відносини з відповідачем тривали до 1998 року, коли він зрозумів про неможливість подальшого спільного проживання з відповідачем, почав планувати своє самостійне життя та поїхав до Великобританії, де проживав та працював до 2008 року.

Зазначає про те, що з початку 1998 року не проживав з відповідачем разом, не був пов'язаний з нею спільним побутом, не вів спільного господарства, не мав спільного бюджету, сторони окремо вирішували питання особистого життя.

Також позивач зазначає про спробу відповідача відновити сімейно-шлюбні відносини влітку 1999 року, для чого вона приїздила до нього до Великобританії, та після чого ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася донька ОСОБА_3.

Позивач вказує, що до 2008 року підтримував з відповідачем нормальні дружні стосунки, оскільки вона виховувала дітей. Участі у вихованні дітей він не брав, лише надавав відповідачеві грошові кошти як аліменти на їх утримання. Приїздив до України тільки на свята та у відпустку, коли і зустрічався з дітьми.

Як вказує позивач, він був зареєстрований в Україні з 07.12.1995 року до 13.05.2000 року по АДРЕСА_1, де була зареєстрована і відповідач ОСОБА_2, однак фактично там разом вони з відповідачем не проживали.

З 18.05.2000 року до 23.08.2000 року місцем реєстрації позивача був будинок АДРЕСА_2, куди він перереєструвався на прохання відповідача ОСОБА_2 з метою економії витрат за комунальні послуги, оскільки це був приватний будинок, витрати за утримання якого не залежать від кількості зареєстрованих осіб.

Позивач зазначає про те, що у серпні 2000 року, після фактичного припинення шлюбу із ОСОБА_2, за кошти, зароблені за час роботи в Великобританії, ним було придбано квартиру АДРЕСА_3, в якій він був зареєстрований з 17.10.2000 року до 10.06.2003 року. Зазначена квартира зареєстрована на ім'я позивача і він вважає її особистою власністю.

З 19 червня 2003 року позивач зареєстрований по АДРЕСА_4.

Позивач стверджує, що місцем його тимчасового перебування в Україні, куди він приїздив під час відпусток та на свята з 1998 по серпень 2000 року було місце проживання батьків, з серпня 2000 року по 2006 рік - квартира АДРЕСА_3, з 2003 року - домоволодіння АДРЕСА_4.

Крім цього, позивач вказує на те, що з 2004 року перебуває в сімейних стосунках з ОСОБА_4, з якою має спільну дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, і що фактично після народження сина дружні відносини із ОСОБА_2 зіпсувалися.

Позивач зазначає, що як власник квартири АДРЕСА_3 він хоче розпорядитися цією квартирою, однак відповідач ОСОБА_2 не визнає факт придбання ним вказаної квартири під час роздільного з ним проживання при фактичному припиненні шлюбу та відмовляється виселятися з цієї квартири, мотивуючи тим, що квартира є спільною сумісною власністю, оскільки придбана під час шлюбу.

За таких обставин позивач просить встановити факт припинення шлюбних відносин та факт роздільного проживання із ОСОБА_2 з 1998 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що фактично у 1998 році сім'я сторін як така розпалася і позивач поїхав жити та працювати до Великобританії. У 1999 році відповідач спробувала відновити шлюбні стосунки з позивачем, наслідком чого стало народження дитини, але це не призвело до відновлення сім'ї, сторони проживали у різних країнах, не вели спільного господарства, позивач лише надавав відповідачеві кошти на утримання дітей. У 2004 році позивач вступив у фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою, ОСОБА_4, у цих відносинах у 2012 році у них народилася спільна дитина. Також вказав, що квартира АДРЕСА_3 була придбана позивачем за власні кошти, зароблені у Великобританії, після припинення шлюбних відносин з відповідачем. Зауважив про те, що фотознімки, надані стороною відповідача, свідчать лише про виконання позивачем свого батьківського обов'язку і підтримання стосунків з дітьми.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що з часу реєстрації шлюбу між сторонами у 1994 році і до 2013 року відносини між сторонами мали усі ознаки шлюбних відносин, зокрема, позивач та відповідач сторони вели спільне господарство, мали спільний побут, купували спільне майно, мають від шлюбу двох спільних дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Зазначив, що перебував позивача на заробітках за кордоном на шлюбні відносини сторін це не впливало, останній приймав участь в утриманні сім'ї та у формуванні спільних коштів подружжя, спільно з відповідачем та дітьми їздив на відпочинок, проводив вільний час. Зауважив, що а період шлюбу між сторонами за спільні кошти у 2000 році було придбану квартиру, а також спільними зусиллями та за спільні кошти будувався будинок.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, приходить до висновку, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути також встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно з положеннями статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом достовірно встановлено, що 19.11.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 206 від 19.11.1994 року (а.с.68).

Від шлюбу сторони мають двох дітей - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.71-72).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2013 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 69-70)

На обгрунтування підстав звернення до суду з позовом про встановлення факту припинення шлюбних відносин та факту роздільного проживання, позивач вказує на те, що через неможливість подальшого спільного проживання з відповідачем припинив шлюбні відносини нею на початку 1998 року, поїхав до Великобританії, де проживав та працював до 2008 року.

Як зазначає позивач, з початку 1998 року він не проживав з відповідачем разом, не був пов'язаний з нею спільним побутом, не вів спільного господарства, не мав спільного бюджету, самостійно вирішував питання особистого життя.

Позивач також зазначає про те, що тривалий час до 2008 року зберігав із відповідачем дружні стосунки, оскільки вона виховувала дітей, протягом роздільного з відповідачем життя утримував дітей матеріально, однак участі у вихованні через окреме проживання не брав. Вказує, що приїздив до України на час своєї відпустки, у загальнонаціональні та релігійні свята, під час яких зустрічався з дітьми та приділяв їм час.

Крім цього, позивач вказує на те, що з 2004 року перебуває в сімейних стосунках з ОСОБА_4, з якою має спільну дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з тим, сторона відповідача проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 1994 по 2013 рік, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, а тимчасові поїздки позивача за кордон не можуть свідчити про припинення шлюбних відносин

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, допитана в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_7, повідомила суду, що знає сторін як подружню пару з 2004 року, познайомилася з ними через їхніх кумів. Зустрічалися зі сторонами у кумів, ходили в гості, це було 2004-2006 роках, після цього бачила позивача ОСОБА_1 тільки у сторін вдома. З відповідачем ОСОБА_2 зустрічалася близько одного разу на місяць, оскільки з нею мала спільний бізнес, декілька разів була у неї вдома. Коли відвідувала відповідача, крім неї, удома бачила дітей та чоловіка, це було востаннє 2008 року. Зі слів відповідача свідок ОСОБА_7 знає про те, що сторони розлучилися у 2012 році.

Допитана в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_9 повідомила суду, що була сусідкою сторін, знала сторін як подружжя з 1995 року та до 2010 року, бачилася з ними коли вони купили квартиру, часто бачилася з ними, бувала у них вдома, сприймала сторін як подружжя, про розпад сім'ї дізналася від відповідача після 2010 року.

Допитана в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_10., пояснила суду, що є сусідкою відповідача, знайома з нею з 2000 року, коли сторони заїхали до будинку, але ближче спілкуються з відповідачем з 2006-2007 років. Свідок повідомила, що регулярно бачила сторін в будинку, справляли враження повноцінної сім'ї, років 2-3 останніх перестала бачити позивача із сім'єю, про розпад сім'ї дізналася від відповідача теж 2-3 роки назад.

Допитана в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_11 повідомила суду про те, що знає відповідача ОСОБА_2 з 1985 року, у 1996 році хрестила сина сторін ОСОБА_6, бачилися зі сторонами нечасто, вони приїздили до м. Хмільник Вінницької області на дні народження. Свідок ОСОБА_11 пояснила, що бачилася зі сторонами приблизно у 1996, 2000, 2003-2004, 2007 роках, в основному під час сімейних свят у матері відповідача. Коли святкували у 2000 році народження доньки сторін, ОСОБА_1 був буде щасливим батьком і пишався дружиною. Чи перебуває відповідач у шлюбних відносинах з позивачем сьогодні та коли розпалася сім'я сторін свідок ОСОБА_11 не знає, але бачила сторін разом на похоронах матері відповідача у 2012 році, після цього разом сторін не бачила, наприкінці 2014 року від відповідача дізналася про розлучення сторін.

Свідок ОСОБА_11 також повідомила, що сторони будували будинок в м. Києві приблизно у 2003-2004 роках, до 2000 року сторони проживали у м. Хмільник, позивач майже завжди працював за кордоном.

Свідок ОСОБА_12 повідомив суду, що знає сторін добре з 1999 року, коли вони проживали у м. Хмільник, близько 2000 року, до народження другої дитини, сторони переїхали до Києва. Бачилися практично кожного року 1-2 рази на рік на днях народження, у свідка вдома або у матері відповідача. На святкуванні дня народження доньки сторін у 2000 році за місцем проживання матері відповідача у м. Хмільник позивач був із сім'єю та своїми батьками, крім цього, свідок бачив його у 2004-2005 роках, коли готував для нього будівельні матеріали для будинку, який будувався, також у 2008 році, коли позивач забирав двері для будинку, востаннє - на похоронах матері відповідача у 2012 році.

Допитаний, як свідок, син сторін ОСОБА_6 повідомив суду, що сторони є його батьками, до 2011-2012 років були подружжям, дітям намагалися не розповідати про розлад, діти сприймали їх як мати і батька. Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що батько тривалий час був на заробітках, час від часу залишався в Україні і приїздив до них, проживав з ними востаннє приблизно у 2009-2010 роках, повідомив дітям про те, що залишив сім'ю, у 2013 році. Свідок показав, що позивач підвозив дітей до школи і відвозив його до бабусі час від часу, коли був в Україні у 2011-2012 році, на його думку, і жив з ними у цей час. Також свідок ОСОБА_6 повідомив, що батьки почали конфліктувати з 2008 року, батько, коли приїздив до України, проживав з ними, разом відпочивали, їздили до м. Ялта на відпочинок, завели собаку для дому, жили як благополучна сім'я.

Допитаний в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_13 повідомив суду, що перебуває з позивачем ОСОБА_1 у товариських відносинах з лютого 1998 року, оскільки працював із ним у Великобританії та часто там з ним зустрічався. Зазначив, що з 1998 року до 2005 року позивач перебував у Великобританії, інколи їздив додому ненадовго. Пояснив, що був у гостях у позивача у Великобританії, коли він проживав разом із сестрою, про сім'ї, дітей позивач зі свідком не розмовляли. У м. Києві свідок також зустрічався з позивачем, однак це були одиничні випадки, в основному позивач проживав у Великобританії.

Допитаний в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_14 показав суду, що познайомився з позивачем ОСОБА_1 навесні 2003 року, є колегою позивача, працював з ним до 2007 року. Зазначив про те, що має з позивачем тривалі дружні стосунки та нерідко зустрічається: інколи - раз на місяць, інколи - кілька разів на рік.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що про наявність у позивача дружини, останній певний час після знайомства нічого йому не розповідав, але пізніше, нгавесні 2004 року, познайомив його з дружиною ОСОБА_4, з якою у подальшому позивач завжди був разом, свідок часто зустрічався з ними.

Зі слів свідка ОСОБА_14, позивач із дружиною ОСОБА_4 проживали разом, знімаючи житло у Лондоні, поводилися як чоловік і дружина, проявляли знаки уваги один до одного, турбувалися один про одного.

Як зазначив свідок ОСОБА_14, після його повернення до України у 2007 році він інколи бачився з позивачем в Україні, разом проводили час, відпочивали, позивач був з дружиною ОСОБА_4, свідок бачив їх спільну з ОСОБА_4 дитину - хлопчика ОСОБА_8. Вказав, що про наявність у позивача дружини ОСОБА_2, з якою він одружився у 1994 році, йому нічого відомо не було.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив суду, що є сусідом позивача ОСОБА_1, знає позивача з 2002-2003 років, коли він переїхав проживати на АДРЕСА_4, зазначив, що до 2007 року позивач рідко навідувався до будинку, після 2007 року жив там, зараз знімає квартиру. Знає, що у 2012 році у позивача народилася дитина, позивач має дружину ОСОБА_4, з якою познайомився у Великобританії. Свідок зазначив, що позивач знайомив його з ОСОБА_4 як із дружиною приблизно у 2004 році, позивач з нею проживає разом і має дитину. Вказав, що по АДРЕСА_4 позивач приблизно з 2007 року проживав з ОСОБА_4, приїздили вони туди завжди разом, про першу дружину позивача свідкові не відомо, знав тільки, що ОСОБА_4 не перша дружина позивача.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що є цивільною дружиною позивача ОСОБА_1, має з ним спільну дитину, 2012 року народження. Вказала, що познайомилася з позивачем ОСОБА_1 у 2004 році, та через кілька місяців після знайомства вони почали проживати в цивільному шлюбі, з початку 2005 року проживають разом з позивачем, ведуть спільне господарство, шлюб офіційно не зареєстрований. Під час спільного проживання купували побутову техніку для спільного користування - телевізор, холодильник, морозильні камери, усе, що потрібно в побуті. Усі речі, яку купляли, знаходяться за місцем проживання свідка та позивача по АДРЕСА_4. Як пояснила свідок, приміщення, в якому проживає з позивачем, вони знімають за договором оренди у ОСОБА_15, якій належить будинок, за домовленістю із власником свідок з позивачем ремонтують приміщення.

Додатково зазначила, що під час приїздів в Україну вони з ОСОБА_1 проживали разом по АДРЕСА_4 періодично у 2007 році, потім з 2009 року - постійно, у 2012 році - зареєстрована за цією адресою

Допитана у судовому засіданні як свідок, відповідач ОСОБА_2 пояснила, що проживала з позивачем разом до 2012 року, з яких у 1995 році у м. Києві на зйомній квартирі, з 1996 до 2006 року у м. Хмільник, а з 2006 року до 2012 року за адресою АДРЕСА_3. Підтвердила, що позивач до 2006 року постійно працював у Великобританії, але коли приїздив до України проживав з відповідачем, в той час як періодичні проживання в інших місцях, на її думку було пов'язано з роботою в Україні. Про іншу сім'ю дізналася лише у 2012 році.

З врахуванням наданих в судовому засіданні показів свідків та викладених в позові доводів, суд звертає увагу також на наступне.

Допитані на стороні відповідача свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12 повідомили суду про тривалість знайомства зі сторонами та внутрішнє сприйняття їх як сталої подружньої пари з гарними сімейними відносинами.

Однак при цьому свідки ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили, що позивач ОСОБА_1 майже постійно перебував за кодоном, зустрічалися вони зі сторонами разом, як правило, лише на свята, такі як Новий Рік, Різдво, дні народження тощо.

Покази вищевказаних свідків не можуть бути розцінені судом як докази на підтвердження саме шлюбних відносин між сторонами та їхнього спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність у них спільного бюджету, оскільки вказують лише на перебування сторін разом на святкуваннях із рідними та близькими. Крім того, з показів вказаних свідків вбачається, що вони будуються на оціночних судженнях та власному баченні сімейних взаємовідносин. До того ж вказані свідчення йдуть в розріз зі свідченнями свідка ОСОБА_5, який проживає та зареєстрований там де і позивач після 19.06.2003 року.

Покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10. про те, що вони регулярно бачили позивача із сім'єю, спростовуються інформацією про перебування позивача майже постійно за кордоном в період з 1998 до 2008 років, що достовірно встановлено судом, підтверджено показами інших свідків у справі, та показами відповідача, допитаної як свідка.

Якими насправді були сімейні стосунки сторін у період з 1998 року свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12 суду не показали, конкретних обставин життя позивача та відповідача як подружжя суду не навели. Жоден із свідків не зазначив про наявність між сторонами таких ознак шлюбних відносин як ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету тощо.

За таких обставин, суд позбавлений можливості прийняти до уваги свідчення ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12., оскільки останні не спростовують доводів позивача про припинення його шлюбних відносин з відповідачем і роздільне проживання, а також вказують на дійсність його тверджень про те, що він підтримував дружні стосунки з відповідачем, часто приїздив до України на свята і проводив час із дітьми. Цей висновок підтверджують і надані стороною відповідача фотографії, на яких присутні позивач та відповідач. До того ж відповідач підтвердила, що будь яких спільних з позивачем фотознімків після 2005 року немає.

Разом з тим, з показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13., які тісно спілкувалися з позивачем під час його проживання у Великобританії, встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно з 1998 року перебував у Великобританії, де проживав і працював до 2005 року з короткими перервами, в які виїздив до України.

Свідок ОСОБА_14 підтвердив перебування ОСОБА_1 з весни 2003 року до 2007 року у Великобританії, те, що з 2004 року ОСОБА_1 мав за дружину ОСОБА_4, з якою проживав разом та вів спільне господарство.

Проживання позивача окремо від відповідача підтвердив свідок ОСОБА_5, який показав про те, що з 2002-2003 років ОСОБА_1 періодично, під час приїздів у Україну, проживав по АДРЕСА_4, з 2007 року - з дружиною ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що знайома з позивачем з 2004 року, проживає з ним спільно з ним у цивільному шлюбі, веде спільне господарство, разом виховують сина ОСОБА_8. Як повідомила суду свідок, вона знала, що у позивача є діти.

Таким чином, показами вказаних свідків підтверджено факт проживання позивача окремо від відповідача з 2004-2005 років.

Покази допитаного як свідка сина сторін ОСОБА_6 про гарні сімейні стосунки сторін до 2011-2012 років, суд сприймає критично, з урахуванням того, що ним надавалися свідчення щодо обставин по справі, які він сприймав будучи малолітнім та неповнолітнім, а тому у суду відсутні підстави для тверджень про об'єктивність сприйняття інформації вказаним свідком.

Критичну оцінку, суд надає і показам відповідача ОСОБА_2, допитаної як свідка, зважаючи на її зацікавленість у наслідках розгляду справи та суперечливість, наданих нею показів показам інших свідків по справі.

Стосовно посилань сторони відповідача на довіреність від 14.04.2004 року, оформлену ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 73) та заяву ОСОБА_1 від 20.09.2012 року, в якій він дає згоду на отримання своєю дружиною - ОСОБА_2 кредиту та передачу в заставу належного їм автомобіля (а.с. 29), то вказані докази не можуть бути розцінені судом як беззаперечний доказ спільного проживання сторін, ведення ними спільного господарства та наявність спільного бюджету, до початку 2013 року. Крім того, стороною позивача не заперечувався той факт, що сторони до 2012 року перебували у дружніх відносинах, опікувалися вихованням спільних дітей, та перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі, що не виключає можливості надання останнім, в зв'язку з таким, довіреностей та нотаріально посвідчених заяв на ім'я ОСОБА_2 чи в інтересах останньої.

Разом з тим, щодо встановлення моменту припинення між сторонами по справі шлюбних стосунків та початку їх роздільного проживання, суд, вважає, що стороною позивача по справі доведено факт припинення шлюбних відносин та спільного проживання сторін з 2004 року, після вступу позивача у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_4, а не з 1998 році, як про це вказує у позові позивач, та зогляду на неможливість чіткого встановлення конкретної дати коли у 2004 році позивач та ОСОБА_4 почали проживати разом, суд вважає за можливе встановити такий факт з січня 2005 року.

Вищевказані обставини підтверджуються, зокрема, і відсутністю спільних фотознімків сторін по справі після 2005 року.

За таких обставин, оцінивши докази надані сторонами у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факт припинення шлюбних відносин між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 та факт їх роздільного проживання з січня 2005 року, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223, 256, 259 ЦПК України, ст. 3 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та факту роздільного проживання - задовольнити частково.

Встановити факт припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2005 року.

Встановити факт роздільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2005 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Антонова Н.В.