провадження 2/201/782/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 грудня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини (своє утримання) до досягнення неповнолітньою дитиною трирічного віку. Позивач у своєму позові посилається на те, що з відповідачем зараз перебувають в шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають трьох спільних неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідач є батьком цих неповнолітніх дітей, вона є їх мамою. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей зараз в добровільному порядку участі не приймає, стоїть питання про розлучення, разом не мешкають. Вона зараз не працює, доглядає дитину. Матеріально погано забезпечена. Просила стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років, задовольнивши позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги фактично не визнав повністю, заперечував проти них і викладених в позові обставин через своє скрутне матеріальне становище та не заперечував проти розгляду справи без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України.

З'ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2007 року. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають трьох спільних неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідач є батьком цих неповнолітніх дітей, позивачка є їх мамою. Стосунки у сторін не склалися, стоїть питання про розірвання шлюбу, разом не мешкають, спільне господарство не ведуть, є питання про утримання не працюючої дружини і виховання та утримання спільних дітей.

На теперішній час позивач мешкає разом зі своїми неповнолітніми дітьми, займається їх вихованням та утриманням, лікуванням. Відповідач на утримання цих дітей та дружини регулярну матеріальну допомогу не надає.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

На підставі ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу..

Судом встановлено, що син сторін ОСОБА_5 (як і інші діти) неповнолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час не працює, має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини до досягнення вказаним сином трьох років в розмірі 500 грн. щомісячно. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач не виплачує такі аліменти в добровільному порядку, працює, має доходи і суттєве матеріальне становище. А дружина, з якою проживає вказана (і інші) дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним належним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 7 Закону України про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1330 гривень, з 1 травня - 1399 гривень, з 1 грудня - 1544 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень, у 2017 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні; а тому враховуючи обставини матеріального становища і стану здоров'я позивача і відповідача, обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів у твердій грошовій сумі буде становити зараз загальну суму по 500 грн. щомісячно до досягнення вказаною дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволення.

Враховуючи те, що позивачка не працює, державну грошову допомогу отримує, але незначну, інших джерел доходу не має, а також вимоги ст. 191 СК України, суд вважає можливим визначити початок виплати цих аліментів з 07 грудня 2016 року, а також допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід також стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 551 грн. 20 коп..

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача та їх вказаної дочки по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього та предмета спору, можливе твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача стосовно не погодження з позовними вимогами, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Дніпропетровська, Україна, аліменти на користь дружини ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення їх сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5, починаючи стягнення з 07 грудня 2016 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 84, 180, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Дніпропетровська, Україна, аліменти на користь дружини ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення їх сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5, починаючи стягнення з 07 грудня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -