Справа № 500/2364/16-ц
Провадження № 2/500/1097/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2017 року
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючий - суддя Швець В.М.,
при секретарі Борчану О.М.,
за участю представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Траст Трейд» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, -
Представник відповідача у судове засідання викликався належним чином через оголошення у пресі відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, але не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.
У ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Стаття 806 ЦК України визначає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з договору, предмет лізингу, лізингові платежі визначені у національній валюті України, еквівалент у іноземній валюті не визначався, а тому прив'язка до зміни курсу долара США чи євро по відношенню до гривні не ґрунтується на вищевикладених вимогах закону.
Згідно Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Таким чином, у даному випадку відсутні підстави вважати, що предмет лізингу автомобіль Suzuki SX4 є індивідуально визначеною річчю, оскільки в договорі відсутні ознаки, які можуть бути властиві тільки йому, зокрема рік випуску, колір, номер кузова, шасі, та інше, що є порушенням вимог чинного законодавства.
Окрім того, як вбачається зі змісту п.10.8. договору, розмір лізингових платежів може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, яка впливає на діяльність лізингодавця та яке потягло за собою зміну вартості предмету лізингу, розміру податків і прирівняних до них платежів, суттєвих змін на грошовому ринку України, таких як; збільшення індексу інфляції, та/або знецінення української гривні (девальвація) по відношенню до основної міжнародної резервної валюти України більше як на 10 відсотків у порівнянні з датою поточного платежу до дати укладання договору. Проте формули перерахунку не передбачено. Також лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. В п.10.8. договору зазначено, що у випадку виникнення вказаних у цьому пункті та наведених вище обставин, лізингодавець повідомляє про це лізинтодержувача відповідним листом та надсилає квитанцію із зміненим лізинговим платежем, який лізингоодержувач зобов'язаний сплатити протягом визначеного у квитанції терміну. Всі подальші лізингові платежі Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати у встановлений термін та на рівні встановленої в останній квитанції суми. Лізингодавець має право змінювати розмір лізингових платежів не частіше ніж один раз на квартал. У випадку зміни лізингових платежів, які були визначені сторонами у додатку № 2 до даного договору, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу новий додаток № 2 до даного договору, із зміненими лізинговими платежами, який вважається обов'язковим та прийнятим обома сторонами з моменту отримання нового додатку № 2 до даного договору лізингоодержувачем. Пункт 10.8. договору за змістом теж свідчить про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі.
Окрім того, згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Фінансовий лізинг є фінансовою послугою (п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Частиною 1 ст.5 вказаного Закону передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами. Частина 1 ст.7 цього Закону встановлює, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг для включення її до державного реєстру фінансових установ. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України на заперечення позовних вимог. Так, немає підтвердження наявності у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, а також відсутнє його включення до державного реєстру фінансових установ, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України в правовій позиції у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.
Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.1,2,16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів», ст.4,5,7,34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.16, 184,203,215,216,220,227, 524,533,628,632,762,799,806,808 ЦК України, ст.ст.10,11,57-60,74,88,209,212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Траст Трейд» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя: В.М.Швець