Ухвала

іменем україни

01 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Завгородньої І.М.,

Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Пласт Маркет», товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт Маркет Торговий Дім» про застосування наслідків недійсності нікчемного договору оренди, зобов'язання підписати акт повернення майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

приватного акціонерного товариства «Пласт Маркет» (далі - ПАТ «Пласт Маркет»), товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт Маркет Торговий Дім» (далі - ТОВ «Пласт Маркет Торговий Дім») про застосування наслідків недійсності нікчемного договору оренди, зобов'язання підписати акт повернення майна.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є акціонером ПАТ «Пласт Маркет» та згідно з реєстром власників простих іменних акцій у нього контрольний пакет ПАТ «Пласт Маркет». Зазначав, що 01 липня 2014 року ПАТ «Пласт Маркет» уклало з ТОВ «Пласт Маркет Торговий Дім» договір оренди (з правом викупу) № 01-01-07 нежитлового приміщення, площею 450 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1. Вказуючи на недодержання сторонами договору вимог законодавства про необхідність нотаріального посвідчення договору, позивач просив застосувати наслідки недійсності нікчемного договору оренди.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 року, у відкритті провадження відмовлено, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами існує спір з приводу корпоративних прав, а тому, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України та п. 4 ст. 12 ГПК України розгляд указаної справи підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Проте таких висновків суди дійшли з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Виходячи з аналізу змісту ст. 167 ГК України й Закону України від 15 грудня 2006 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів", на підставі якого внесено зміни до ст. 167 ГК України, справи, що виникають з корпоративних відносин - це, по-перше, спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), по-друге, спори між учасниками (засновниками, акціонерами) господарського товариства, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства та ґрунтуються на корпоративних правах, тобто на правах і правомочностях особи, передбачених законом і статутними документами, у зв'язку з наявністю у цієї особи частини в статутному фонді (майні) господарського товариства.

Таким чином, за змістом ст. 167 ГК України ознаками корпоративних прав є те, що суб'єктом цих прав є особа, яка має частку в статутному фонді (майні) товариства та набула правомочностей, передбачених законом та статутом товариства (організаційних та майнових).

Відповідно до ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» роз'яснено, що не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа. При цьому норма п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України в силу її імперативного характеру не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов'язаних із діяльністю інших суб'єктів господарювання. Не підлягає розширеному тлумаченню п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК також щодо спорів, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією із сторін у справі не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, що вибув.

Предметом даного спору є недійсність угоди (правочину) та її наслідки.

Проте суд першої інстанції, не врахував, що предметом спору є недійсність угоди за цивільно-правовим договором оренди нежитлового приміщення, також, що позивач є фізичною особою, яка має інтерес стосовно спірної угоди, отже спір, який виник між сторонами є цивільно-правовим, а не корпоративним, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги й помилково залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

За таких обставин постановлені у справі ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

О.В. Попович