АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов'язання чинити певні дії та стягнення грошових коштів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ «КБ«ПриватБанк») про захист прав споживачів, зобов'язання чинити певні дії та стягнення грошових коштів.

Зазначала, що у травні 2015 року банк відкрив їй рахунок № НОМЕР_1, валюта гривня, тип рахунку Карта Універсальна GOLD, доступний залишок, в сумі 175312 грн. 45 коп.

15 червня 2015 року, маючи намір зняти власні грошові кошти з рахунку, позивачка з'ясувала, що банк в односторонньому порядку без належного повідомлення заблокував її рахунок та припинив видачу грошових коштів з останнього, з підстав, як їй було усно повідомлено працівником банку, що у банку виникла підозра щодо використання її рахунку-карти третіми особами, а тому грошові кошти безстроково заблоковані й розблоковані бути не можуть.

Зазначала, що 26 червня 2015 року отримала лист від відповідача, який не містив обґрунтування щодо підстав блокування її рахунку, після чого 10 серпня 2016 року позивачка повторно у письмовій формі звернулася до банку із скаргою та заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні й розпорядженні її грошовими коштами, а також про розблокування рахунку. Листом від 15 серпня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 банком було відмовлено.

Посилаючись на те, що з 26 червня 2015 року по даний час рахунок заблоковано, у зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами, просила стягнути з відповідача грошові кошти, в сумі 175312 грн. 45 коп., що знаходяться на рахунку НОМЕР_2 (карта Універсальна GOLD), 3 % річних, у розмірі 6193 грн. 41 коп., та індекс інфляції, в сумі 12833 грн. 05 коп.; зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 (карта Універсальна GOLD), шляхом розблокування зазначених рахунку та карти в межах фактичного залишку коштів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, представника ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення районного суду зазначеним нормам процесуального права в повній мірі не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, у травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив ОСОБА_2 рахунок № НОМЕР_1, валюта UAH, тип рахунку Карта Універсальна GOLD, доступний залишок складає 175312 грн. 45 коп.

Належність позивачці вказаного рахунку та грошових коштів підтверджується довідкою Банку від 19 серпня 2016 року.

Встановлено, що 15 червня 2015 року позивачка, маючи намір зняти власні кошти з рахунку з метою використання їх для особистих потреб, з'ясувала, що банк в односторонньому порядку без належного повідомлення останньої заблокував її рахунок та припинив видачу грошових коштів з рахунку через банкомат й касу відділень Банку.

Через кол-центр банку в усній формі її було повідомлено, що в банку виникла підозра щодо використання її рахунку-карти третіми особами, а тому грошові кошти на належних рахунках безстроково заблоковані.

26 червня 2015 року позивачка отримала лист від банку, але відповідних роз'яснень щодо ситуації, що виникла, отримано нею не було.

Встановлено, що 10 серпня 2016 року ОСОБА_2 повторно у письмовій формі звернулася до банку із скаргою та заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні й розпорядженні її грошовими коштами, що перебувають на рахунку, а також про розблокування рахунку, проте 15 серпня 2016 року банк надіслав на її адресу листа, в якому відмовив у задоволенні заяви у зв'язку з відсутністю документального підтвердження походження грошових коштів на рахунку позивачки.

Таким чином, у період з 26 червня 2015 року по даний час рахунок позивачки заблоковано, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами.

Встановлено, що у позивачки відсутні по рахунках фінансові операції, за якими необхідно застосовувати положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Окрім цього, у банку відсутні будь-які дані про те, що дії позивачки пов'язані із здійсненням терористичної діяльності або щодо неї застосовано міжнародні санкції.

Задовольняючи позов в частині вимог про стягнення грошових коштів, районний суд виходив з того, що відмовою в поверненні грошових коштів, що належать позивачці, банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції й визнає їх законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про правомірність блокування рахунків позивачки та наявність правових підстав до цього, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

Стаття 1074 ЦК України встановлює вичерпний перелік підстав, за яких допускається обмеження банком прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, та, зокрема, відсилає на інші спеціальні норми, що регулюють підстави та строки застосування таких обмежень.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 17 якого банк як суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені стаття 15 і 16 цього Закону, або якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, котру включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це спеціально уповноважений орган.Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Між тим, як убачається з матеріалів справи, банком заблоковано рахунки позивачки та відмовлено здійснювати по ним фінансові операції на строк, який значно перевищує встановлений ст. 17 вищезазначеного Закону.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 59 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Банк не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підозри у правоохоронних органів стосовно фінансових операцій за картковими рахунками позивачки та наявності у зв'язку з цим прийнятого правоохоронними органами рішення щодо повідомлення про підозру чи обвинувачення, засудження останнього.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб'єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансових операцій:

третього робочого дня з дня зупинення фінансової операції у разі неотримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій);

наступного робочого дня після дня отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, зазначеного в рішенні спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) відповідно до частини другої цієї статті або про зупинення видаткової фінансової операції відповідно до частини третьої цієї статті, повідомлення про скасування спеціально уповноваженим органом такого рішення, але не пізніше 31 робочого дня з дня зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій);

наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції), зазначеної у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій);

наступного робочого дня після дня отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу доручення спеціально уповноваженого органу відповідно до частини п'ятої статті 23 цього Закону про поновлення фінансових операцій, зупинених на виконання відповідного запиту уповноваженого органу іноземної держави.

Суб'єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє клієнту у разі його звернення про зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо строк її (їх) зупинення перевищив сім робочих днів.

Матеріали справи не містять доказів обґрунтованості продовження строку, на який було зупинено фінансові операції по рахункам.

Посилання апеляційної скарги на розроблений банком локальний акт, зокрема, умови й правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку, як на підставу наявності правових підстав до зупинення проведення фінансових операцій по рахункам позивачки, колегія суддів визнає безпідставним, остільки Закон України, який регулює даний вид відносин, має вищу юридичну силу.

Твердження апеляційної скарги про недоцільність застосування ст. 625 ЦК України в даному виді правовідносин, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства й зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Отже, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (плати) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Окрім цього, зобов'язання, які виникли у відповідача є грошовими та виражені в національній валюті, яких відповідач не виконав належним чином, внаслідок чого заборгованість не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів.

Встановлено, що відповідачем порушено зобов'язання перед позивачкою, а отже, районним судом обґрунтовано застосовано положення ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги неправомірне блокування рахунків позивачки з червня 2015 року та недотримання банком положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», судом правомірно стягнуто з Банку наявні на картковому рахунку НОМЕР_4грошові кошти, в сумі 175312 грн. 45 коп., а також 3 % річних, у розмірі 6193 грн. 41 коп., та індекс інфляції, в сумі 12833 грн. 05 коп.

Між тим, колегія суддів визнає рішення районного суду в частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 (карта Універсальна GOLD), шляхом розблокування зазначених рахунку та карти в межах фактичного залишку коштів, такими, що містять ознаки подвійного стягнення, остільки фактично рішенням суду надається ОСОБА_2 право отримання грошових коштів двічі: шляхом безпосереднього стягнення 175312 грн. 45 коп. у примусовому порядку та шляхом отримання безперешкодного доступу до цієї суми при розблокуванні рахунку з фактичним залишком на ньому 175312 грн. 45 коп., що є неприпустимим та свідчить про порушення положень ст. 61 Конституції України й покладення на відповідача додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 (карта Універсальна GOLD), шляхом розблокування зазначених рахунку та карти в межах фактичного залишку коштів й ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові.

В решті рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року в частині вимог про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 (карта Універсальна GOLD), шляхом розблокування зазначених рахунку та карти в межах фактичного залишку коштів та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/11107/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3940/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.