АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/3175/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шиянова Л. О.
Провадження № 22-ц/790/2139/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Довгаль А.П.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що з 1983 року їй належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою м. Харків, провулок Проїзний, 20-а. За договором купівлі-продажу від 30 червеня 1988 року її донька ОСОБА_3 набула право власності на 44/100 частин вищезазначеного домоволодіння.

З 1998 року з нею проживали та були зареєстровані донька ОСОБА_4, онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які у 2003 році зняті з реєстрації у звязку з виїздом до Німеччини на постійне проживання.

У 2012 році в будинку на її прохання була зареєстрована її донька ОСОБА_1

Однак, фактично відповідачка не вселялася у спірний будинок, не проживає, витрат по його утриманню не несе.

У звязку з поганим матеріальним станом вона не має можливості сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації ОСОБА_1

Просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування будинком №20-а по провулку Проїзжий у м. Харкові, який належить їй на праві власності.

Представник відповідача ОСОБА_1 просила суд у задоволенні позову відмовити, оскільки ОСОБА_2 є неналежним позивачем по справі. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору дарування №1277 від 06 червня 2016 року власником будинку на час розгляду справи є ОСОБА_4.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову з тих же підстав зі зміною мотивувальної частини щодо доказів, які не отримали судового дослідження, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою м. Харків, провулок Проїзжий, 20-а була ОСОБА_2

30 червня 1988 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 набула право власності на 44/100 частин цього житлового будинку.

Тобто, на час предявлення позову ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були співвласниками цього будинку.

06 червня 2016 року ОСОБА_2 подарувала належні їй 56/100 частин будинку ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки на час ухвалення рішення ОСОБА_2 не є власником житлового будинку, то ставити питання про захист своїх прав власника шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування цим будинком вона не може, а тому в задоволенні позову судом першої інстанції їй обґрунтовано відмовлено як неналежному позивачу.

Разом з тим, якщо ОСОБА_2 не є належним позивачем, то надавати оцінку наданим нею доказам не можна.

Між тим, в рішенні суду зазначено про встановлення факту відсутності ОСОБА_1 за спірною адресою з часу реєстрації за цією адресою з 10 квітня 2012 року, що вона в будинку ніколи не проживала і не проживає з посиланням на певні докази.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню.

ОСОБА_2 померла 15 вересня 2016 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 205 ч. 1 п.6; 310 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

Рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Спірні відносини не допускають правонаступництва і ухвалене рішення не є законним та обґрунтованим, а тому рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.4, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 липня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: