АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/534/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Калашник С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівБондаренка С. І., Храпка В. Д.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, сільської ради с. Велика Бурімка Чорнобаївського р-ну, третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Чорнобаївська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, яким просив визнати недійсним заповіт від 08.08.2000, складений ОСОБА_8 на ОСОБА_7, засвідчений секретарем Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району, та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.07.2002, видане державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Залізняк Н.Є., мотивуючи про те, що в серпні ІНФОРМАЦІЯ_1 померла жителька АДРЕСА_1 ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя спадкодавець склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно та все те на, що вона матиме право за законом ОСОБА_7, яка після смерті заповідача отримала 24.08.2016 в Чорнобаївській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), площею 3,48 га. в умовних кадастрових гектарах, яка належала померлому спадкодавцю згідно сертифіката. Це свідоцтво є недійсним так, як його видано на підставі заповіту, що не відповідає вимогам закону - містить лише дату та місяць відповідної дії та не містить відмітки про рік його складення, що, на думку позивача, є підставою для визнання цього заповіту та свідоцтва недійсними.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22.12.2016 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вказує на те, що у спірному заповіті всупереч вимогам законодавства не вказано, що його посвідчено вдома у заповідача; у заповіті відсутні дані щодо дати і місця народження заповідача. Указані обставини суд першої інстанції проігнорував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний заповіт відповідає вимогам чинного на час його складання законодавства, отже позовні вимоги у справі є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на земельну частку /пай/ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,48 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості.

08.08.2000 спадкодавець (ОСОБА_8) склала заповіт, яким заповіла вказану земельну ділянку відповідачу ОСОБА_7 та все те на, що за життя мала право за законом (спірний заповіт). ОСОБА_7 прийняла вказану спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину, яке також оспорює позивач у даній справі.

Предметом позову є визнання недійсними вказаних вище заповіту та свідоцтва про право на спадщину, виданого за цим заповітом.

Так як заповіт складено у 2000 році, коли був чинний ЦК УРСР, саме норми вказаного нормативно-правового акта мають бути застосовані. Крім того, слід враховувати чинні на час складення оспорюваного заповіту положення ЗУ «Про нотаріат» від 01.01.1994 та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994.

Положеннями ст.ст.534, 541 ЦК УРСР передбачено можливість кожного громадянина залишити все своє майно, або його частину одній конкретній особі чи декільком спадкоємцям, або державі на підставі укладеного в письмовій формі заповіту підписаного особисто заповідачем, із зазначенням місця та часу його складення; ст.549 ЦК УРСР - спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління спадковим майном або подав до нотаріальної контори заяву про її прийняття; ст.545 ЦК УРСР - недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому.

Частиною 1 статті 37 ЗУ «Про нотаріат» від 01.01.1994 передбачено, що посвідчення в сільській місцевості заповітів покладається на посадових осіб органу місцевого самоврядування. Частиною 2 статті 41 ЗУ «Про нотаріат» від 01.01.1994 - місцем вчинення нотаріальної дії є службове приміщення виконавчого комітету сільської ради. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Статтею 69 цього ж закону передбачено, що державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, коло осіб, які мають право на спадщину.

Фактично заповіт є одностороннім правочином (за термінологією ЦК УРСР - угодою), отже питання щодо його недійсності має вирішуватись з урахуванням відповідних норм ЦК УРСР щодо недійсності угод.

Частиною 1 статті 45 ЦК УРСР передбачено, що недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі; ст. 48 ЦК УРСР - недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Допитані у справі свідки ОСОБА_10 (родичка спадкодавця) та ОСОБА_11 (секретар сільської ради, яка посвідчувала оспорюваний заповіт) дали показання про те, що спадкодавець була хвора, мала ампутовані ноги, не могла ходити у зв'язку з чим спірний заповіт було посвідчено в неї вдома.

Із системного аналізу викладених вище норм права та встановлених фактичних обставин справи слідує, що ті недоліки спірного заповіту, про які вказав позивач, а саме - відсутність у заповіті вказівки на рік його складання, не дають достатніх підстав для висновку про недійсність цього заповіту, оскільки в цілому за своїми формою та змістом він належним чином відповідає нормам чинного на час його складання законодавства.

Апеляційні доводи про те, що спірний заповіт незаконно складено за місцем проживання вдома у заповідача та про те, що в заповіті відсутні дані щодо дати і місця народження заповідача колегія суддів відхиляє, оскільки вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції та також не свідчать про недійсність спірного заповіту.

Тут слід врахувати, що, як встановлено при розгляді справи, заповідач на момент складання заповіту не мала ніг, отже в силу ч.2 ст.41 ЗУ «Про нотаріат» його можливо було посвідчувати за місцем проживання заповідача з підстав того, що громадянин не може з'явитися в службове приміщення виконавчого комітету сільської ради, що прямо передбачено вказаною правовою нормою.

Крім того, відсутність вказівки у спірному заповіті на дату та місце народження заповідача, що передбачено п.82 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994, про що вказує апелянт, на думку колегії суддів за відсутності сумнівів в особі заповідача, від імені якого складено оспорюваний заповіт, що має місце в даному випадку, не є саме по собі достатньою підставою для визнання заповіту в цілому недійсним.

При цьому, колегія суддів наголошує увагу на тому, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що оспорюваним заповітом порушено його права та інтереси, оскільки позивач взагалі не є спадкоємцем після смерті чоловіка заповідачки - ОСОБА_12, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно, вказаний правочин ним не може оспорюватися .

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, сільської ради с. Велика Бурімка Чорнобаївського р-ну, третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Чорнобаївська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :