Справа № 372/935/16-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/277/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 1 02.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Березовенко Р.В., Мельника Я.С.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-експлуатаційного об'єднання «Веста», державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації виконавчого комітету Обухівської міської ради про визнання права власності на квартиру, -

встановила:

Позивач звернувся до Обухівського районного суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-експлуатаційного об'єднання «Веста», державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації виконавчого комітету Обухівської міської ради про визнання права власності на квартиру, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що 20.11.2006 року між ним та ТОВ «МС і Фінанси» було укладено договір інвестування будівництва будинку АДРЕСА_1 в даному будинку. 14.08.2007 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Домбуд» було укладено договір внесення змін та доповнень до договору інвестування будівництва будинку, до якого перейшли договірні повноваження від «МС і Фінанси». 11.11.2008 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Домбуд» було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень в попередні договори. Чотирма платіжними дорученнями позивач перерахував кошти на будівництво будинку АДРЕСА_1 загальною площею 47,60 кв. м. У відповідності до акту прийому-передачі від 13.05.2008 року позивачу були передані ключі від квартири. 22.07.2013 року позивач отримав технічний паспорт на вказану квартиру. Факт повної оплати вартості квартири повинен був підтвердитися у довідці про його право на набуття у власність об'єкта інвестування від ТОВ «Фінансова компанія «Домбуд», але на момент отримання ним технічного паспорту ТОВ «Фінансова компанія «Домбуд» була ліквідована і позивач не зміг отримати дану довідку. Ніяких правонаступників у неї не було і в зв'язку з цим не було можливості для отримання правовстановлюючих документів на новостворене майно. Відсутність довідки про право набуття у власність об'єкта інвестування послужило причиною того, що 20.05.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Обухівського РУЮ в Київській області позивачу було відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1. 15.10.2014 року позивач звернувся до обслуговуючого кооперативу «Житлово-експлуатаційного об'єднання «Веста», на баланс якого був переданий будинок АДРЕСА_1 із заявою про надання довідки, але відповіді не отримав. Позивач через свого представника звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Обухівської міської ради щодо реєстрації права власності а спірну квартиру АДРЕСА_1. 02.06.2016 року йому було відмовлено у здійснення реєстрації права власності на підставі відсутності довідки про набуття у власність об'єкта інвестування та інших документів, що мали бути надані ТОВ «Фінансова компанія «Домбуд». Тому позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що 20.11.2006 року між ТОВ «Фінансова компанія «МС і Фінанси» та ОСОБА_2 був укладений договір № 06/11/20ТБ1Б-01 про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Трипільська брама», відповідно до якого ОСОБА_2 передав грошові кошти в довірчу власність з метою отримання у власність об'єкту інвестування, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47,60 кв. м.

14.08.2007 року між ТОВ «Фінансова компанія «Домбуд» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення зміни та доповнення до договору 06/11/20ТБ1Б-01 від 20.11.2006 року про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Трипільська брама», в якому ішлося про те, що до ТОВ «Фінансова компанія «Домбуд» перейшли договірні повноваження від «МС і Фінанси».

13.05.2008 року був складений акт огляду та усунення виявлених недоліків, прийому-передачі ключів від квартири (нежитлового приміщення) за підписом представника житлового комплексу «Трипільська Брама» та ОСОБА_2, відповідно до якого останній прийняв квартиру НОМЕР_1 загальною площею 47,60 кв. м.

11.11.2008 року ТОВ «Фінансова компанія «Домбуд» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення зміни та доповнення до договору № 21-192/07-06 від 07.06.2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Трипільська брама».

22.07.2013 року ОСОБА_2 отримав технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1

06.06.2014 року ОСОБА_2 отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 13607404, яким державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

22.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся до голови Обслуговуючого кооперативу «Житлово-експлуатаційного об'єднання «Веста» з заявою про видачу довідки про право на набуття ним у власність об'єкту інвестування, а саме квартири АДРЕСА_1.

Згідно положень статті 331 ЦК України, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється у різному порядку залежно від категорій їх складності і, відповідно, від того, як оформлювалась вся попередня правова процедура будівництва: об'єкти І ІІІ категорії складності приймаються в експлуатацію шляхом реєстрації відповідною Інспекцією ДАБК декларації про готовність об'єкта до експлуатації; об'єкти IV V категорій складності приймаються в експлуатацію шляхом оформлення забудовником акта готовності об'єкта до експлуатації і видачі Інспекцією ДАБК сертифіката.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Відомості про всі декларації та сертифікати вносяться до Єдиного будреєстру у порядку, передбаченому наказом Мінбуду від 24 червня 2011 року.

В матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації права власності на новостворене будівництво.

Відповідно до загального правила норми статті 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до загального правила норми статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обрав спосіб захисту порушеного права, який не передбачений ні умовами самого договору, ні нормами матеріального закону, та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав відповідачами. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаного позову з вище наведених підстав.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія судді вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального та матеріального права відмовляючи у позові.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Березовенко Р.В.

Мельник Я.С.