Справа № 452/1763/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"13" січня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивача ОСОБА_1,

його представника адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представника адвоката ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області та ОСОБА_3 про визнання нечинним та скасування рішення і визнання недійсним свідоцтва про право власності,

встановив:

ОСОБА_1 11.07.2016 предявив позов до Воютицької сільської ради Самбірського району та ОСОБА_3 про визнання нечинними та скасування рішень Воютицької сільської ради Самбірського району від 6 липня 2012 року № 317 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_3С.» та від 11 липня 2013 року № 459 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», а також про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, площею 0,2076 га, виданого ОСОБА_3

У обгрунутування позову посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2011 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування задоволено та зобовязано ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні дорогою - проїздом загального користування шириною 6 (шість) метрів, який розташований між її та ОСОБА_7 присадибними земельними ділянками, що по вул. Л. Українки. 50 та 52 в с. Воютичі Самбірського району Львівської області шляхом знесення: огорожі, яка загороджує даний проїзд; частини самовільно збудованого сараю та саджанців, які розташовані на проїзді, однак, вказане рішення не виконано, на даний час постановою головного державного виконавця відновлено виконавче провадження №28110473 від 22.04.2016 та № 31688146, а навпаки, прийнято рішення Воютицької

сільської ради від 6 липня 2012 року № 317 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_3С.» та від 11 липня 2013 року № 459 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», згідно яких ОСОБА_3 передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,2076 га за рахунок земель житлової та громадської забудови Воютицької сільської ради для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с. Воютичі по вул. Л. Українки, 50 Самбірського району Львівської області, частина якої складається із самовільно захопленого проїзду загального користування, та 02.09.2013 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,2076 га.

У ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 зменшив розмір позовних вимог та відмовився від вимоги в частині визнання нечинними та скасування рішень Воютицької сільської ради Самбірського району від 6 липня 2012 року № 317 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_3С.».

Під час судового розгляду ОСОБА_1 та його представник у підтримання позовних вимог посилалися на обставини викладені в позовній заяві та доповненнях до неї.

Представник відповідача Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області позов не визнав та пояснив, що оспорювані рішення Воютицькою сільською радою прийняті з дотриманням ст. 12,81,118 та 121 Земельного кодексу України та ст. 25 Закону України «Про землеустрій».

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали, у його заперечення посилалися на те, що рішенням Воютицької сільської ради від 6 липня 2012 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі їй у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1860 га в с. Воютичі по вул. Л. Українки, 50 Самбірського району.

ОСОБА_3 замовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Під час проведення обмірів вияснилося, що вона фактично користується земельною ділянкою площею 0,2076 га, після чого 12.12.2012 комісією в складі голови сільської ради, землевпорядника сільської ради в присутності суміжного користувача ОСОБА_8 проведено встановлення та узгодження меж ділянки на місцевості, а також комісією встановлено, що встановлені в натурі межі відповідають фактичному стану, претензій до встановлених меж та умов використання земельної ділянки суміжниками не заявлено.

Рішенням Воютицької сільської ради № 459 від 11 липня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2076 га.

Реєстраційною службою Самбірського МРУЮ Львівської області 02.09.2013 року за ОСОБА_3 зареєстрована присадибна земельна ділянка площею 0,2076 га, яка знаходиться в с. Воютичі, вул. Л. Українки, 50.

Позивач ставить вимогу про скасування рішень Воютицької сільської ради, однак не зазначає, які саме його права порушені, а також з яких підстав він

приходить до висновку, що земельна ділянка, яка передана ОСОБА_3, складається із частини самовільно захопленого проїзду загального користування.

Отже, власником даного проїзду є територіальна громада, а тому тільки вона може ставити питання про незаконне захоплення ОСОБА_3 цієї частини земельної ділянки, позивач не являється власником даною проїзду, не є суміжним користувачем (власником) земельної ділянки, а тому він не може звертатися до суду з таким позовом.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Статтями 1 та 3 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з пунктами а), б) та д) ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних

ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою.

Із рішення Воютицької сільської ради Самбірського району від 6 липня 2012 року № 317 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_3С.» видно, що повноважним органом місцевого самоврядування надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,1860 га в селі Воютичі по вулиці Л.Українки, 50 Самбірського району (том 1 а.с. 27 ).

Із рішення Воютицької сільської ради від 11 липня 2013 року № 459 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та технічної документації із землеустрою відомо, що виготовлено та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0257, у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд в с. Воютичі по вул. Л. Українки, 50 Самбірського району Львівської області та передано безкоштовно у власність земельну ділянку, площею 0,2076 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови Воютицької сільської ради, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Воютичі по вул. Л. Українки, 50 Самбірського району Львівської області (том. 1 а.с. 13-40, 41).

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 2 вересня 2013 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,2076 га, кадастровий номер :01:004:0257, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Лесі Українки, 50 в с. Воютичі Самбірського району Львівської області та проведена державна реєстрація цього права власності (том 2 а.с. 52, 53).

Зясовуючи обставини правомірності зазначених рішень та дійсності свідоцтва про право власності на нерухоме майно, суд виходить із такого.

Згідно ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності та приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Статтею 116 цього Кодексу встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах

норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

За правилами ст. ст. 38 та 39 цього Кодексу до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно з ч. 2 та ч. 6 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Із довідок, виданих виконавчим комітетом Воютицької сільської ради від 13.10.2009 року та 20.07.2012 року, відомо, що згідно погосподарської книги № 4 станом на 01.01.2009 року ОСОБА_3, жителька села Воютичі, вул. Л. Українки, 50, користується земельною ділянкою площею 0,22 га, з них: 0,08 га для ОЖБ, 0,14 га для ведення ОСГ, земельна ділянка площею 0,1860 га для ОЖБ не обтяжена сервітутами та іншими обтяженнями; згідно акту комісії від 9 червня 2008 року відомо, що присадибна земельна ділянка ОСОБА_3 займає площу в розмірі 0,20 га ( том 1 а.с. 26, 70, 80 ).

Із витягу з ситуативного плану вул. Лесі Українки у с. Воютичі, проекту забудови земельної ділянки по вул. Л.Українки у с. Воютичі, наданого ОСОБА_7 на підставі рішення Воютицької сільської ради від 20 липня 1995 року та індексної кадастрової карти відомо, що між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по вул. Лесі Українки у с. Воютичі Самбірського району проходила дорога, на якій ОСОБА_3 збудувала стайню, захопивши частину дороги, яка проходить між вказаними господарствами (том 1 а.с. 211,-212, 250-252).

Із актів комісії по земельних спорах Воютицької сільської ради від 9 липня 2002 року та від 18 липня 2007 року вбачається, що ОСОБА_3 самовільно закрила дорогу між своїм господарством та господарством ОСОБА_7, чим нанесено моральні збитки та незручності громадянам села. Дорога закрита будівельними матеріалами ОСОБА_3 для самочинного будівництва сараю, на ній вибито фундамент під сарай з порушенням генплану села та посаджено саджанці дерев. Згідно генплану забудови села Воютичі дана дорога становить 6,0 метрів. Ця дорога потрібна громадянам для проходу і проїзду до своїх земельних ділянок та ділянок, виділених під паї, і тому ОСОБА_9 повинна відкрити цю дорогу в термін до 15 липня 2002 року (том 1 а.с. 166, 181).

Із рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2011 року, яке

набрало законної сили, відомо, що ОСОБА_3 зобовязано не чинити перешкоди

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у користуванні дорогою проїздом загального користування шириною 6 (шість) метрів, який розташований між її та ОСОБА_7 присадибними земельними ділянками, що по вул. Лесі Українки, 50 та 52 в селі Воютичі Самбірського району Львівської області шляхом знесення: огорожі, яка загороджує даний проїзд; частини самовільно збудованого сараю та саджанців, які розташовані на проїзді (том 1 а.с. 5-10).

Вказане рішення суду не виконане, із постанови про відновлення виконавчого провадження видно, що 22 квітня 2016 року відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-72/2010, виданого 30 травня 2011 року колегією Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області про зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у користуванні дорогою проїздом загального користування шириною 6(шість) метрів, який розташований між її та ОСОБА_7 присадибними земельними ділянками, що по вул. Лесі Українки, 50 та 52 в селі Воютичі Самбірського району Львівської області шляхом знесення: огорожі, яка загороджує даний проїзд; частини самовільно збудованого сараю та саджанців, які розташовані на проїзді (том 1 а.с. 11).

Однак, під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд зазначені обставини не були враховані і межі земельної ділянки та її розмір були визначені включно із частиною земельної ділянки, яка є проїздом та яку самочинно захопила ОСОБА_3

Ураховуючи наведене, суд відхиляє заперечення відповідачами позову з посиланням на те, що новим генеральним планом с. Воютичі не передбачено проїзд між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 для проходу і проїзду до земельних ділянок, наданих громадянам як земельні частки (паї), у тому числі ОСОБА_1, оскільки новий генеральний план був затверджений рішенням Воютицької сільської ради від 05.11.2013 № 490 "Про затвердження генерального плану", тобто вже після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та її затвердження.

Згідно зі ст. ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

У абзаці другому пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розяснено, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання

недійсними державних актів про право власності та право постійного користування

земельними ділянками.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, порушене право позивача на користування земельною ділянкою підлягає захисту шляхом визнання нечинним та скасувати рішення Воютицької сільської ради від 11 липня 2013 року № 459 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», а також визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_3 на підставі зазначеного рашення.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати нечинним та скасувати рішення Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 11 липня 2013 року № 459 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,2076 га, кадастровий номер :01:004:0257, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Лесі Українки, 50 в с. Воютичі Самбірського району Львівської області, видане 2 вересня 2013 року ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя