Справа № 310/1186/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника третьої особи Вареник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, мотивуючи свої вимоги наступним. 27 жовтня 2001 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який зареєстровано відділом РАГС Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 583. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем. Спільне життя у позивача з відповідачкою не склалось, за час перебування в шлюбі між ними виникли непорозуміння, сварки через різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено, подальше спільне життя і збереження господарства є неможливим. Відповідачка має намір змінити місце проживання на інший регіон, тому необхідно вирішити питання щодо проживання дітей. Згоди щодо місця проживання дітей між позивачем та відповідачкою не досягнуто. Діти відвідують навчальні заклади, успішно виконують шкільні програми, зміна місця проживання може негативно вплинути на їх успішність, моральне здоров'я. Разом з ОСОБА_1 діти забезпечені необхідним доглядом, у них створені умови для навчання та проведення дозвілля, що відповідає їх інтересам. Позивач має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням, чого відповідачка забезпечити не може. Разом з тим, позивач не має наміру чинити перешкоди для спілкування відповідачки з дітьми і готовий сприяти тому, щоб діти не були позбавлені піклування матері. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований відділом РАГС Бердянського міського управління юстиції 27 жовтня 2001 року, та визначити місце проживання дітей разом з ним.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що з відповідачкою вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, діти проживають з ним. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, надавати строк для примирення немає необхідності. Відповідачка не працює, має намір виїхати із м. Бердянська. Якщо діти будуть проживати з ОСОБА_2, їм необхідно буде змінювати місце проживання та навчання, що може негативно на них вплинути. В свою чергу, позивач працює, має регулярний дохід, забезпечив належні умови для проживання та виховання дітей. Просив позов задовольнити, розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, а також визначити з ним місце проживання дітей.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, пояснила суду, що вони з позивачем разом не проживають, не мають спільного бюджету, господарство не ведуть, спору про спільно нажите майно у них немає. На даний час відповідачка має намір поїхати до м. Києва з метою працевлаштування, житла вона там не має, тому у випадку, якщо діти поїдуть з ОСОБА_2, у неї виникнуть труднощі з приводу забезпечення їх житлом, матеріального забезпечення та влаштування до шкільного закладу. Враховуючи наведене, не заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи пояснила суду, що матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком були розглянуті на комісії з питань захисту прав дитини. 23 березня 2017 року службою у справах дітей проведено обстеження умов проживання дітей та встановлено, що в квартирі створені всі умови для проживання та розвитку дітей. ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні та навчанні дітей, офіційно працевлаштований, має стабільний дохід та має можливість забезпечувати дітей всім необхідним. Мати дітей не працює, доходу не має, збирається працевлаштуватися, але це буде пов'язано з переїздом до м. Києва. Під час спілкування з дітьми було встановлено, що рішення батьків про розірвання шлюбу не травмує їх, оскільки діти спілкуються вільно з обома батьками, люблять їх. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком, ОСОБА_1

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 27 жовтня 2001 року, зареєстрованому відділом РАГС Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 583.

Від шлюбу мають дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюбні відносини сторони припинили, спільне господарство ними не ведеться, спільного бюджету не мають, спору про поділ спільно набутого майна не мають.

Оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і не мають наміру їх відновлювати, стали проживати окремо, вважають, що їх сім'я фактично розпалась і її збереження є неможливим і недоцільним. За таких обставин, сумісне проживання сторін та збереження їхньої сім'ї стало неможливим, шлюб між ними слід розірвати.

Неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1, навчаються в Бердянській гімназії № 1 «Надія».

Згідно акту обстеження умов відповідача ОСОБА_1 від 23 березня 2017 року діти проживають з батьком в квартирі, в якій зроблено сучасний ремонт, є всі умови для проживання дітей, вони мають окрему кімнату, в якій встановлені сучасні меблі для одягу, дитячих речей, іграшок, є меблевий куточок з комп'ютерним столом та особистими речами.

У відповідності із довідкою від 30 березня 2017 року № 386, виданою Бердянською гімназією № 1 «Надія», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 навчаються у вказаному навчальному закладі, ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні та навчанні дітей.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року і набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року № 16 при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення ними належних умов для виховання дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про визначення місця проживання дітей від 03 квітня 2017 року № 01-2044/46, керуючись ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, враховуючи думку малолітніх, відсутність суперечки між батьками стосовно їх місця проживання, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком, ОСОБА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації неможна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Отже, з огляду на рівність прав позивача та відповідачки, які вони мають відповідно до національного законодавства України у питанні визначення місця проживання дітей, враховуючи, що проживання дітей з батьком є більш сприятливим, оскільки не змінюватиме місце їх проживання та навчання і виключить необхідність пристосовуватися до організації життя за новим місцем проживання, позивач не має протипоказань щодо проживання з дітьми, працює, має стабільний дохід, має можливість утримувати дітей матеріально, відповідачка не заперечує проти проживання дітей з батьком, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 109, 110, 112, 113, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 208, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 27 жовтня 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 583.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом зі своїм батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Суддя О. М. Вірченко