Ухвала

іменем україни

26 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Гримич М.К., Кафідової О.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Букварської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона придбала будинок без документального оформлення у племінниці власника будинку ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2011 році їй передали ключі від будинку, правоустановчий документ та технічний паспорт на будівлю, а вона сплатила грошову компенсацію та проживає у будинку, здійснила капітальний ремонт. У 2013 році оформила на себе право власності на земельну ділянку біля вказаного домоволодіння. Право власності позивача ніким не оспорюється, договір купівлі-продажу в установленому порядку укладений не був і на даний час така можливість втрачена.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що згідно спадкової справи від 08 серпня 2001 року та інформаційних довідок зі спадкового реєстру від імені ОСОБА_6 від 15 квітня 2000 року секретарем Букварської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області було посвідчено заповіт, відповідно до умов якого спадкодавець заповіла належну їй земельну частку (паю) сину ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернувся її син - ОСОБА_5, на підставі чого було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2001 року про успадкування ним вказаного спадкового майна.

На протязі двох років ОСОБА_5 проживав в будинку, а потім переїхав проживати до Автономної Республіки Крим.

Позивач почала користуватися спірним будинком з 2011 року, сплативши за нього компенсацію родичці ОСОБА_6 - ОСОБА_7, отримала у неї ключі від будинку, правовстановлюючий документ та технічний паспорт на будинок, провела капітальний ремонт будинку та оформила право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок.

Договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 укладений не був.

За змістом статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, вірним є висновок суду, що власником спірного будинку є ОСОБА_5, який повинен бути відповідачем у даній справі, а не третьою особою.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За такої обставин, суди дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні даного позову в межах заявлених ОСОБА_4 вимог, оскільки до участі у справі в якості відповідача не було залучено ОСОБА_5, який, з урахуванням викладених вище обставин та норм матеріального права, є власником спірного будинку.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.К. Гримич

О.В.Кафідова