Провадження 2-п/127/6/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 Зеноно та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 25.11.2016 р. в наведеній вище справі.

Заява, зокрема, мотивована тим, що причиною неявки ОСОБА_1 в судове засідання стало те, що про час та місце судового розгляду справи вона не була належним чином повідомлена.

Доказом цього є той факт, що в матеріалах справи відсутні відомості про такі повідомлення щодо кожного дня, на які призначались судові засідання. У рішенні суду відсутні посилання на конкретні документи або іншу інформацію, яка б свідчила про її повідомлення належним чином про час та місце усіх судових засідань по справі.

Відповідач вважає, що неповідомлення її про час та місце судового засідання є поважною причиною неявки в судове засідання.

Відповідач ОСОБА_1З, не мала змоги реалізувати свої процесуальні права, а отже порушився принцип змагальності сторін, що призвело до винесення судом рішення, яке не грунтується на вимогах закону та обставинах справи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

При цьому, у порушення зазначених вимог мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить розрахунку щодо переведення розміру заборгованості в іноземній валюті в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення 25 листопада 2016 року.

Всупереч правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6- 145цс14, викладеного в Постанові від 24 вересня 2014 року, судом не було встановлено наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, що є обовязковою передумовою для ухвалення рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Судом було встановлено, що відповідно до умов пункту 2 частини 1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальникові кредит у розмірі 130 000,00 доларів США, дата остаточного повернення 19.10.2031 року зі встановленою плаваючою процентною ставкою, що дорівнює фіксованому відсотку + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,49% річних, а FIDR це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, а також те, що плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії кредитного договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дня видачі кредиту чи його першої частини, якщо інше не передбачено цим договором

При цьому, при стягненні заборгованості по процентах суд погодився із заявленою до стягнення Позивачем сумою та не перевірив з посиланням на належні докази, чи відповідає визначений Позивачем розмір заборгованості по процентах вищевказаним умовам.

Також відповідач вважає, що Позивачем не було надано суду належного та обгрунтованого розрахунку розміру позовних вимог з посиланням на відповідні бухгалтерські документи, умови кредитного договору щодо порядку та строків погашення заборгованості, тобто заявлені Позивачем вимоги не є доведеними належними та допустимими доказами, а рішення суду за таких обставин - необгрунтованим та, відповідно, незаконним.

Вищевикладені обставини дозволяють дійти висновку, що при ухваленні рішення судом було неналежним чином зясовано обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи тощо.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав заяву про перегляд заочного рішення суду.

Належним чином повідомлені про розгляд заяви позивач та відповідач ОСОБА_2 до суду не з»явились.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду.

Про розгляд справи 25.11.2016 р. відповідач ОСОБА_1 була повідомлена належним чином, оскільки повістку про виклик до суду 04.11.2016 р. отримав її представник ОСОБА_3

Однак обставини , на які посилається відповідач в заяві про скасування заочного .рішення суду від 25.11.2016 р. мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відтак, суд знайшов підстави, визначені ч. 1 ст. 232 ЦПК України для перегляду заочного рішення суду від 25.11.2016 р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 228-232 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву відповідача ОСОБА_1 Зеноно задовольнити.

Скасувати заочне рішення від 25.11.2016 року, ухвалене Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/20414/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 Зеноно та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Справу призначити до судового розгляду на 10.02.2017 р. о 10 год. 30 хв.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя