Справа №167/546/17
Провадження №2/167/221/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2017 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Сіліча І.І.,

при секретарі - Шелест Т.В.,

з участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рожище справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської радипро оспорення батьківства, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про оспорення батьківства, стягнення моральної шкоди. 15.06.2017 рокуухвалою Рожищенського районного суду Волинської області залучено до участі у справі за даним позовом в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради.В обгрунтування своїх вимог вказує, що від спільного проживання з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4. На момент народження дитини позивач з його матір'ю у шлюбі не перебував, тому для реєстрації народження ними було подано відповідні заяви. З червня 2009 року позивач з відповідачем проживають окремо, при цьому дитина періодично проживала з одним із сторін. 20 липня 2012 року між сторонами укладено договір про визначення місця проживання дитини. Відповідно до п.1 даного договору дитина постійно, до досягнення ним повноліття, став проживати з позивачем, як батьком. Дитина вже майже 5-ть років постійно проживає з позивачем, який завжди вважав себе батьком дитини, доглядав та виховував його, як рідного сина, піклувався про його здоров'я, повністю забезпечував, залучав до суспільно-корисного життя (дитина танцює в ансамблі народного танцю «Полісяночка» Рівненського міського будинку культури). Переконання позивача в батьківстві було фактично сформоване внаслідок послідовних дій та слів відповідача від моменту їхнього знайомства до народження дитини та в подальшому. Проте, позивач побачивши абсолютну несхожість між ним та дитино, як в зовнішності, так і в темпераменті, звернувся в Медичний центр ТОВ «ЄВРОЛАБ», м.Київ, для проведення молекулярної експертизи біологічної спорідненості. За результатами експертизи підтверджено, що батьківство позивача виключається. Відповідачем було введено позивача в оману щодо факту батьківства, він не знаючи правди, з перших днів життя дитини, приростав до дитини всім серцем, зв'язок між ними став міцнішим з часу проживання дитини у позивача. Також, кожна хвороба, невдача, смуток дитини знайшли відбиток у серці позивача, всі його близькі та рідні люди сприймають ОСОБА_4 як сина позивача, його діти прийняли його як брата та полюбили. Відповідач ОСОБА_3 є корисливою людиною, яка навмисно привела позивача та його сім'ю до ситуації, в якій 9 років вони жили в обмані та як пояснити маленькій дитині, що він називав татом людину, яка йому зовсім не батько, і як перекреслити позивачу ці роки, коли він був батьком ОСОБА_4. В зв'язку з викладеним просить виключити з актового запису № 712 від 27 березня 2008 року про народження ОСОБА_4, проведеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, відомості про ОСОБА_2, як батька дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження Україна, місто Рівне, стягнути з ОСОБА_3 в його користь моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., стягнути з відповідача в його користь оплачений судовий збір в розмірі 5640 грн. 00 коп..

В судове засідання позивач ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_6 не з'явилися, 18.08.2017 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явилася.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. В частині виключення відомостей про ОСОБА_2, як батька дитини з актового запису про його народження визнає повністю, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди позовні вимоги не визнає. Заперечення проти позовної заяви підтримала повністю, просила відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 в його користь моральної шкоди.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з'явився,хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Тому суд ухвалив провести судовий розгляд справи у відсутності позивача, представника позивача, відповідача, представника Відділу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Судом встановлено, що сторони не перебували у шлюбі між собою, проте позивач ОСОБА_2 записаний батьком дитини ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації народжень 27.03.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 712, що стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 27.03.2008 року (а.с.7).

Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. ст.122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимог чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п.10, 11постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті126, 127 СК). Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено.

У позовній заяві позивач зазначив, що він не являється батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та надав результати дослідження проведеної молекулярної експертизи біологічної спорідненості Медичного центру ТОВ «ЄВРОЛАБ» від 22.02.2017 року де батьківство між ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_4 виключається.

Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до роз'яснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Факт відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 і дитиною ОСОБА_4, не доводився в зв'язку з визнанням відповідачем позовних вимог в частині виключення відомостей про батька з актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову в частині виключення відомостей про батька з актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, суд вважає доведеним позов ОСОБА_2.

Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а також приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог в частині виключення відомостей про батька з актового запису про народження ОСОБА_4, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині виключення відомостей про батька ОСОБА_2 з актового запису про народження ОСОБА_4.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3, то суд вважає, що така вимога не є обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також у відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001, N 1 від 27.02.2009) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 4 даної постанови вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно договору про визначення місця проживання дитини від 30.07.2012 року між сторонами досягнуто згоди про те, що їхній син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно, до досягнення ним повноліття, буде проживати з батьком ОСОБА_2, який зобов'язується піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток, брати участь у вихованні та утриманні дитини, незалежно від стосунків з матір'ю дитини, не перешкоджати матері приймати участь в вихованні дитини, в т.ч. зустрічатись з нею (а.с.11).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3, як і позивач, до звернення останнього з позовом до суду, вважала ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, довіряла йому свою дитину як рідній людині.

З огляду на зазначене, позивачем не доведено наявність спричиненої йому моральної шкоди діями відповідача шляхом обману чи введення позивача в оману, а тому вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із двома позовними вимогами немайнового характеру: про виключення з актового запису відомостей про батька дитини та стягнення моральної шкоди, при цьому сплатив судовий збір в розмірі 640.00 грн. та 5000 грн., при тому, що за подання позову немайнового характеру (моральної шкоди) сплачується судовий збір в розмірі 640.00 грн..

У відповідності до ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» із змінами та доповненнями, суд стягує з відповідача в користь позивача оплачені судові витрати: судовий збір в розмірі 640,00 грн. за подання позову немайнового характеру про виключення з актового запису відомостей про батька дитини.

Оплачений позивачем судовий збір в розмірі 4360 грн. (5000.00 грн. - 640.00 грн.) за подання позову про стягнення моральної шкоди є сумою, яка сплачена в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому питання про повернення даної суми передбачено п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі ст. ст.121, 125,126, 134, 136 СК України, п.п.10, 11постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п.24 постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», п. 3, 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму ВСУ N 5 від 25.05.2001, N 1 від 27.02.2009),ст. 23 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 88,174, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської радипро оспорення батьківства, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Виключити з актового запису № 712 від 27 березня 2008 року про народження ОСОБА_4, проведеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, відомості про ОСОБА_2, громадянина України, як про батька дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження Україна, місто Рівне.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 оплачений судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рожищенського районного суду І.І.Сіліч