печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

25.07.2016 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом до відповідача ОСОБА_2 В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. 12.02.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передала відповідачу грошову позику в розмірі 5000 000грн. з кінцевим строком повернення до 12.03.2016. 12.02.2016 в забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за договором позики між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, машиномісце АДРЕСА_2, нежилі приміщення АДРЕСА_3. Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору позики щодо повернення грошових коштів, позивач, на підставі Закону України "Про іпотеку" та умов договору, просить звернути стягнення на предмет Іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 5000 000 грн. шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1, за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов задовольнити.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, направив через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, одночасно зазначивши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

За вказаних обставин та враховуючи думку представника позивача, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд заслухавши представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, приходить до висновку.

На підставі пояснень представника позивача, заяви відповідача та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини, які не заперечуються сторонами.

12.02.2016 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, за умовами якого позивач передала відповідачу грошову позику в розмірі 5000 000 грн. з кінцевим строком повернення до 12.03.2016. (а.с.7)

12.02.2016 в забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним договором позики грошей між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. 12.02.2016 за реєстровим номером 143, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, машиномісце АДРЕСА_2, нежилі приміщення АДРЕСА_3. (а.с.8-17)

Вказаний договір було укладено за письмовою згодою дружини відповідача - ОСОБА_4 і зареєстрований в державному реєстрі іпотек за №13238008.(а.с.18, 59)

Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, станом на час розгляду даної справи іпотечне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, машиномісце АДРЕСА_2, нежилі приміщення АДРЕСА_3 зареєстровані на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.58-66)

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як встановлено судом, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, зокрема, не повернув у встановлений договором строк суму позики в розмірі 5 000 000 грн., у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 5 000 000 грн., що не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку", далі Закон, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 ст. 33 Закону передбачено підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з

договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону та п.4.1.1 договору іпотеки у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового

врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про

задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону (п.1 ч.3 ст. 36 Закону)

За змістом ч.1 ст.37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою

підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п.п.2.1.4, 2.1.5, 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем обов'язків за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 4 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму позики, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання предмету іпотеки, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Відповідно до п.4.1.2 договору іпотеки положення п.4.1.1 цього договору застосовуються лише у разі, якщо Іпотекодержатель прийме рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки в позасудовому порядку.

На виконання п.4.1.1 договору іпотеки, 05.04.2016 позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення суми боргу за договором позики, яка отримана відповідачем 14.04.2016, проте остання залишилась без задоволення, що не заперечувалось відповідачем. (а.с.27-29)

У відповідності до п.4.2 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет Іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу Предмета Іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві через відкриті торги або на підставі приватної угоди (чи низку таких торгів або угод) на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», або в іншій спосіб, передбачений чинним законодавством, або визначений домовленістю Сторін.

Пунктом 4.5 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене в п.п.4.8 та 4.9 цього пункту Договору та становить договір між сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя за основним зобов'язанням («Договір про задоволення Вимог Іпотекодержателя».)

Положення п.4.5 цього Договору застосовуються лише у разі, якщо Іпотекодержатель прийме рішення про звернення стягнення на Предмет Іпотеки в позасудовому порядку.

Відповідно до п.4.7 договору іпотеки, Іпотекодавець цим підтверджує, що він згоден з тим, що перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя або третьої особи у випадках та у спосіб, передбачених цим Договором, відбувається за волевиявленням Іпотекодавця, яке міститься в цьому пункті 4.7. цього Договору, і такий перехід не потребує будь-яких додаткових узгоджень та/або обговорень Сторонами цього Договору.

Відповідно до п.4.8 договору іпотеки, у випадку, якщо Іпотекодержатель вирішить звернути стягнення на Предмет Іпотеки шляхом прийняти у власність Предмет Іпотеки, таке прийняття у власність Предмета Іпотеки здійснюватиметься у відповідності з цим пунктом 4.8 цього Договору.

Відповідно до п.4.8.1 договору іпотеки, у випадку, якщо Іпотекодержатель вирішить прийняти у власність Предмет Іпотеки у відповідності з цим пунктом 4.8, право власності на Предмет Іпотеки перейде до Іпотекодержателя на підставі Договору про Задоволення Вимог Іпотекодержателя (як визначено вище в пункті 4.5 цього Договору), і Договір про Задоволення Вимог Іпотекодержателя буде чинним та законним документом про передачу права власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Зі змісту положень ч.3 ст.33, ст.35-39 Закону України «Про іпотеку» та положень договору іпотеки випливає, що за рішенням суду можливе звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за договором позики в порядку реалізації предмета іпотеки шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Враховуючи, що позивач обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за договором позики шляхом визнання права власності на іпотечне майно на підставі Договору про Задоволення Вимог Іпотекодержателя і відповідач, відповідно до умов договору іпотеки погодився на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, суд дійшов висновку про безспірність позовних вимог, у зв'язку з чим вказані вимоги підлягають вирішенню в позасудовому порядку, відповідно до договору іпотеки та вимог чинного законодавства.

За таких обставин, правові підстави для звернення стягнення на предмет Іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно за позивачем на підставі рішення суду відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з встановлених судом обставин та вимог чинного законодавства, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, суд вважає позов безпідставним, а тому не підлягає задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 33,35,37,39 Закону України "Про іпотеку", 525,526,530, 1046,1047,1049 ст.ст. 6, 10-11, ст.ст.57-60, ст.61, ст.88, ст.169, ст.208, ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, ст.218, ст.223, ст.ст.292, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко