Справа № 175/4768/16-ц
Провадження № 2/175/1966/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 квітня 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, в якому вона просила встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період з 01 січня 2004 року по 13 серпня 2014 року; визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на частку у спільній сумісній власності, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; 1/2 частину будівель та споруд за адресою: Дніпропетровська область смт. Кіровське вул. Орельська, будинок 3, належних базі відпочинку Спортивно-оздоровчий клуб «Мустанг»; 1/2 частину автомобілю Lexus LX570, 2012 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1; 1/2 частину автомобілю Mercedes Benz S500, 2008 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_2; 1/2 частини причепу 2000 року випуску, державний номерний знак 28699АА.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що з початку 2004 року до 13 серпня 2014 року вона та ОСОБА_6 фактично проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, проживали як подружжя, до державного органу реєстрації актів цивільного стану з заявою про укладення шлюбу не звертались. За час сумісного проживання вона була для ОСОБА_6 не лише дружиною, а й компаньйоном у спільному бізнесі, вкладала власні кошти у його розвиток. ОСОБА_6 довіряв їй як дружині та надійному партнеру ведення сумісної підприємницької діяльності, а також вирішення фінансових і організаційних питань, що виникали в процесі такої діяльності. За час їх подружнього життя було нажите наступне майно: квартира АДРЕСА_2, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_6; база відпочинку - спортивно-оздоровчий клуб «МУСТАНГ», розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул. Орельська, буд. 3, право власності на яку оформлене на ОСОБА_6; автомобілі Lexus LX570, 2012 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1, Mercedes Benz S500, 2008 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_2, причіп, 2000 року випуску, державний номерний знак 28699АА. Зазначене майно придбано та утримувалось за рахунок спільних коштів. Господарська діяльність по зазначених об'єктах здійснювалась та здійснюється нею особисто. Окрім цього, нею була вкладена значна сума коштів в переобладнання та ремонт квартири № 2 у буд. 25 на вул. Комсомольській у м. Дніпро, яка належала ОСОБА_6 Окрім іншого, вона з ОСОБА_6 мали спільний відпочинок, постійно подорожували разом, відвідували друзів та рідних. 13 серпня 2014 року ОСОБА_6 помер. Оскільки ОСОБА_6 не було вчинено заповіту, то спадкування відбувається за законом. У померлого ОСОБА_6 окрім неї є три спадкоємця, а саме, його донька, ОСОБА_4 (до заміжжя ОСОБА_7), ОСОБА_2, син померлого та його мати, ОСОБА_3, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Представник позивачки ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат за договором про надання правової допомоги ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні.

Адвокат відповідачки ОСОБА_3 за договором про надання правової допомоги ОСОБА_10 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Адвокат відповідачки ОСОБА_4 за договором про надання правової допомоги ОСОБА_11 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_12 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити.

Вислухавши представників сторін, свідків ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ознайомившись з матеріалами спадкової справи №11/2014, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Як встановлено в судовому засіданні, 13 серпня 2014 року помер ОСОБА_6, що підтверджується актовим записом №5707 від 13 серпня 2014 року Відділу державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Свідоцтві про смерть серії І-КИ №591714 виданого 13 серпня 2014 року (а.с.25). Ще за часи життя, ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24895330 від 23 грудня 2009 року (а.с.32); Базу відпочинку - спортивно-оздоровчий клуб «МУСТАНГ», за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка (в минулому Кіровське), вул. Орельська, буд 3, що підтверджується свідоцтвом про право власності САС 858748 від 24 грудня 2011 року видане Кіровською сільською радою (а.с.33-34); автомобілі Lexus LX570, 2012 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1, Mercedes Benz S500, 2008 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_2, та Причіп, 2000 року випуску, державний номерний знак 28699АА (а.с.35).

ОСОБА_6 на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщини на рухоме та нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, будівлю та споруди за адресою: Дніпропетровська область смт. Кіровське вул. Орельська, будинок 3, належних базі відпочинку Спортивно-оздоровчий клуб «Мустанг», автомобіль Lexus LX570, 2012 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль Mercedes Benz S500, 2008 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_2, причеп, 2000 року випуску, державний номерний знак 286-99АА. Заповіту ОСОБА_6 не залишав.

22 серпня 2014 року до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_17 з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 звернулася ОСОБА_5, яка в своїй заяві сказала, що зі спадкодавцем перебувала у фактичних шлюбних відносинах (а.с.73), 23 вересня 2014 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулась донька спадкоємця ОСОБА_4 ОСОБА_18 (а.с.80), 24 вересня 2014 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулась мати спадкоємця ОСОБА_3 (а.с.82). Також до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_19 19 листопада 2014 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син спадкоємця ОСОБА_2 (а.с.103), 09 грудня 2014 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дружина спадкоємця ОСОБА_20 (а.с.104). ОСОБА_1 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не зверталася, про що свідчать матеріали спадкової справи №11/2014 (а.с.73-125).

ОСОБА_1 просить суд встановити факт проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з 01 січня 2004 року до 13 серпня 2014 року, протягом якого було придбане спірне майно та просила визнати право власності на частку у спільній сумісній власності як за дружиною.

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом однією сімєю. Вдруге ОСОБА_6 одружений не був, був пенсіонером, хворів.їм було відомо, що ОСОБА_6 забирав ОСОБА_1 з роботи, вони разом вибирали речі, а коли вони проживали разом, управляючою будинком була ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що з 2006 року він працював у ОСОБА_6 охоронцем. ОСОБА_6 сам проживав в м. Дніпро, та сам вів господарство. З ОСОБА_1 він не знайомий. А свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що працювала прибиральницею у ОСОБА_6 з 2004 року, вказала що, ОСОБА_1 з ОСОБА_6 не мешкали однією сімєю без реєстрації шлюбу та спільне господарство не вели, ОСОБА_6 жив сам та особисто вів господарство.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісні власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року № 6-37цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.

Згідно із ст.ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, па підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивачкою не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б підтвердили той факт, що вона разом з ОСОБА_6 в період з 01 січня 2004 року по 13 серпня 2014 року проживали разом, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї. Твердження свідків про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у вказаний період проживали однією сім'єю та вели спільне господарство ґрунтуються лише на поясненнях позивачки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Позивачкою до суду не надано доказів щодо звернення нею у встановлений шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про отримання спадщини.

ОСОБА_1 не довела факт спільного проживання з ОСОБА_6 та ведення спільного господарства, а також, що між нею та ОСОБА_6 склалися усталені відносини, притаманні подружжю, тобто обставини фактичного спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, належними і допустимими доказами ОСОБА_1 не доведені. Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 2004 року до моменту смерті проживав один, в шлюбних або сімейних відносинах ні з ким не перебував, а господарство та підприємницьку діяльність вів самостійно.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю в період з 01 січня 2004 року по 13 серпня 2014 року.

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частку рухомого та нерухомого майна у праві спільної сумісної власності, а саме квартири, бази відпочинку та транспортних засобів, суд також не знаходить підстав для задоволення вказаної позовної вимоги, оскільки дані позовні вимоги спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються. А тому, суд не приймає до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, та враховуючи те, що позивачкою не доведено факт проживання однією сім'єю, позовні вимоги щодо визнання права спільної сумісної власності на майно нажите під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, є похідними, а тому суд вважає, що в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про встановлення факту та визнання права власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на рухоме та нерухоме майно, в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі у звязку з безпідставністю.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідачів і підлягають покладенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 21, 74 СК України, ст. 1-3, 8, 10, 11, 15, 27, 57-61, 157, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Озерянська Ж.М.