Справа № 369/2380/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/2208/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 51 11.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа служба в справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Заявлені вимоги мотивувала тим, що із 07 серпня 2010 року по 28 травня 2012 року перебувала у шлюбі із відповідачем, під час якого народжено спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року із відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 900 грн. щомісяця, рішення боржником не виконувалося. З кінця 2013 року відповідач став переслідувати колишню дружину разом із дитиною, жорстоко поводився та вчиняв психологічний тиск на дитину; на очах у дитини ОСОБА_2 неодноразово бив її матір ОСОБА_3 та бабусю ОСОБА_5, а також і саму дитину. Відповідач своїми діями лякав дитину, кричав на неї, в її присутності обзивав матір та бабусю нецензурними словами, погрожував вбити або завдати шкоди здоров'ю. Дитина боїться батька, не хоче з ним спілкуватися, спілкування дитини з відповідачем призводить до погіршення психологічного та нервового стану дитини, негативно впливає на загальний стан її здоров'я. Дитина є постійним свідком фізичної та психологічної агресії відповідача, в результаті чого у неї наявні неврологічний розлад та страх, вона потребує психологічної допомоги. Просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено, позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що його не було повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи, чим обмежено його можливість подавати докази та заперечення. Вказував, що він розуміє свій обов'язок щодо участі у вихованні та утриманні дитини, бажає приймати участь у її житті; маючи мінливий дохід в зв'язку із відсутністю постійної роботи, неухильно виконує батьківські обов'язки і сплачує аліменти на користь позивача. Дитина після розірвання шлюбу проживає разом із матір'ю та бабусею, які негативно налаштовують дитину проти батька, а тому дитина не хоче його бачити; позивач на даний час знаходиться у шлюбних стосунках з іншим чоловіком і дружні відносини батька і доньки не входять у її плани. При розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки і піклування, а в судовому засіданні представник цього органу був відсутній.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання обов'язків батька, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально, спілкування дитини з батьком має негативні наслідки для дитини.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що із 07 серпня 2010 року ОСОБА_3 перебувала в шлюбі із ОСОБА_2, шлюб розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 травня 2012 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 лютого 2012 року № 81 встановлено регламент побачень батька дитини, ОСОБА_2, з малолітньою донькою, ОСОБА_4, щомісяця кожної неділі з 11:00 до 12:30 (а. с. 119).

Дане розпорядження в подальшому було скасоване головою Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації розпорядженням від 06 грудня 2013 року № 766, що в подальшому було скасоване постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року, тобто станом на теперішній час розпорядження від 15 лютого 2012 року № 81 є чинним (а. с. 110 - 112).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2013 року зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 (а. с. 90).

Згідно листа Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції від 17 вересня 2013 року № 1600/18, на виконанні відділу знаходиться виконавчий лист Солом'янського районного суду м. Києва про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4; рішення було виконано в примусовому порядку 19 вересня 2013 року о 17:00 в присутності понятих (а. с. 89).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року із ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 900 грн. щомісячно на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 щомісячно із 11 грудня 2013 року до її повноліття (а. с. 21 - 22). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції від 01 липня 2014 року при примусовому виконанні даного рішення накладено арешт на все майно ОСОБА_2 (а. с. 23).

Згідно листів Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві від 22 липня 2014 року, 16 лютого 2015 року та 22 грудня 2015 року повідомлено, що з 15 червня 2014 року до 31 грудня 2014 року зареєстровано 23 повідомлення з приводу конфліктних ситуацій ОСОБА_3 з колишнім чоловіком Захарком, а протягом 2015 року - 15 повідомлень (а. с. 26 - 27).

27 грудня 2014 року кандидатом психологічних наук ОСОБА_7 складено професійний висновок щодо перебігу психологічної роботи з малолітньої ОСОБА_8, обумовленої зверненням відділу Кримінальної міліції у справах дітей Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Мета зустрічі полягала у дослідженні відповідності заявам матері щодо здійснення над дитиною психологічного насильства з боку батька ОСОБА_2 За даним висновком, можна говорити про те, що дитина була свідком і учасником ситуацій фізичного та психологічного насильства з боку батька ОСОБА_2 як у відношенню до матері, так і до неї самої (проте перший фактор виявився більш травматичним). Дитина і її матір потребують проходження реабілітаційної програми як жертви насильства в сім'ї (а. с. 13).

Наказом служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 16 січня 2015 року № 2-с ОСОБА_4 поставлена на облік як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах (а. с. 14).

Листом від 22 січня 2015 року Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила ОСОБА_3, що для з'ясування обставин справи, отримання відповідних пояснень та проведення профілактичної бесіди ОСОБА_2 було запрошено до служби у справах дітей, але в телефонному режимі ОСОБА_2 без пояснення будь-яких причин категорично відмовився з'явитися на виклик (а. с. 15).

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та встановлено, що 09 грудня 2014 року близько 17:00 ОСОБА_2 за адресою м. Київ, вул. Танкістів, вчинив насильство в сім'ї у вигляді дій психологічного та фізичного характеру, які виразились у застосуванні фізичного насильства щодо своєї малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок чого була завдана шкода психічному та фізичному здоров'ю останньої. ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні, свою вину не визнав, однак постанову від 02 лютого 2015 року до апеляційного суду не оскаржив (а. с. 16).

21 липня 2015 року міським центром дитини служби у справах дітей Київської міської державної адміністрації складено висновок психологічного обстеження дитини № 80, згідно якого в емоційному фоні ОСОБА_4 спостерігається доброзичливість та відкритість, визначена позитивна спрямованість, емоційна прихильність до матері, що є показником емоційного комфорту в житті дівчинки (проживає з мамою). Враховуючи вікові особливості та потреби малолітньої ОСОБА_4, почуття страху та небезпеки, напруженості і настороженості до батька, загострене бажання дівчинки жити спокійно і безпечно, вважають, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 в даній ситуації не матиме травматичного впливу на психічний розвиток ОСОБА_4 (а. с. 12).

19 серпня 2015 року органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації складено висновок № 108-13067/01, згідно якого визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_4 Висновком зафіксовано погіршення психоемоційного стану дитини після зустрічей з батьком, підтверджене медичними довідками від 04 жовтня 2013 року та 15 жовтня 2013 року, якими діагностовано неврозоподібний стан після психотравми, висновок лікарів - порушення емоційного стану на фоні психогенних обставин; притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, житлово-побутові умови проживання дитини (а. с. 45 - 48).

Відповідачем ОСОБА_2 до справи надано фіскальні чеки про електронний переказ грошових коштів на користь ОСОБА_3: від 19 грудня 2011 року в сумі 200 грн., від 23 січня 2012 року в сумі 300 грн., від 01 липня 2013 року в сумі 300 грн., від 05 серпня 2013 року в сумі 300 грн., від 28 серпня 2013 року в сумі 300 грн., від 25 вересня 2013 року в сумі 300 грн., від 28 жовтня 2013 року в сумі 300 грн., від 26 листопада 2013 року в сумі 300 грн., від 09 січня 2014 року в сумі 300 грн., від 03 лютого 2014 року в сумі 300 грн., від 12 березня 2014 року в сумі 900 грн., від 17 квітня 2014 року в сумі 900 грн., від 20 травня 2014 року в сумі 900 грн., від 23 червня 2014 року в сумі 900 грн., від 24 липня 2014 року в сумі 900 грн., від 23 серпня 2014 року в сумі 900 грн., від 23 жовтня 2014 року в сумі 900 грн., від 24 листопада 2014 року в сумі 900 грн., від 24 грудня 2014 року в сумі 900 грн., від 28 січня 2015 року в сумі 900 грн., від 26 лютого 2015 року в сумі 900 грн., від 25 березня 2015 року в сумі 900 грн., від 27 квітня 2015 року в сумі 900 грн., від 27 травня 2015 року в сумі 900 грн., від 24 червня 2015 року в сумі 900 грн., від 29 липня 2015 року в сумі 900 грн., від 29 липня 2016 року в сумі 919008 грн., від 30 серпня 2016 року в сумі 900 грн., від 29 вересня 2016 року в сумі 900 грн., від 26 жовтня 2016 року в сумі 900 грн., від 30 листопада 2016 року в сумі 900 грн. (а. с. 91 - 98) та товарні чеки про придбання дитячих іграшок (а. с. 99 - 101).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 6, ст. 18, ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосування недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності тощо. При цьому під жорстоким поводженням також може розумітись така поведінка батьків (дії або бездіяльність), як сприяє фізичним або духовним стражданням дитини, наслідком яких є фізичні, нервові або психічні розлади стану здоров'я дитини.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин і дійшов обґрунтованого висновку про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки обставини ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків та жорстокого поводження з дитиною підтверджені фактичними даними, які містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, оскільки його ухвалено на підставі всебічного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, з дотриманням вимог закону, враховуючи позитивний висновок служби у справах дітей та виходячи із необхідності якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ухвалення рішення без участі органу опіки та піклування всупереч вимогам ст. 19 СК України, оскільки в матеріалах справи на а. с. 45 наявна заява служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про розгляд справи у відсутності представника та врахуванням інтересів малолітньої дитини та на а. с. 46 - 48 висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що судом прийняті в першу чергу тільки ті пояснення і докази, які були надані ОСОБА_3, разом із тим, інших доказів, які б спростовували правильні по суті висновки суду, останнім надано не було.

Колегія суддів враховує, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2013 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про обмеження права батька на спілкування з дитиною, ухвалене до скоєння ним насильства в сім'ї, підтвердженого належними доказами, наявними в матеріалах справи, а відтак посилання відповідача на зазначене рішення висновків суду першої інстанції про позбавлення відповідача батьківських прав не спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо перебування позивача у інших шлюбних відносинах з іншою особою і як наслідок незацікавленість у спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною, щодо належного виконання ним батьківських обов'язків по утриманню дитини шляхом виконання рішення суду про стягнення аліментів не спростовують висновків суду щодо жорстокого поводження з дитиною, внаслідок чого завдано шкоди її психічному та фізичному здоров'ю, та необхідності забезпечити захист дитини від такого поводження батька шляхом позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів враховує, що постанова Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї відповідачем не оскаржувалася.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом вимог ст. 171 СК України щодо висловлення думки дитини з приводу позбавлення батьківських прав, оскільки, виходячи із низького рівня критичності дитини, обумовленого її віком, та нерозуміння в силу малого віку абстрактного поняття позбавлення батьківських прав, пряма відповідь на таке питання отримана бути не може або не може вважатися достатньо усвідомленою.

Разом із тим, згідно висновку психологічного обстеження дитини від 21 липня 2015 року, складеного міським центром дитини служби у справах дітей, при підготовці якого було досліджено міжособистісні відносини у сім'ї та визначено психоемоційний стан дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 в даній ситуації не матиме травматичного впливу на психічний розвиток малолітньої дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.