УХВАЛА

Іменем України

26 квітня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Козаковій Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів зі спадкоємців боржника.

Одночасно з поданням позовної заяви, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилається на те, що відповідно до умов договору позики від 11.11.2016 року він передав ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 14 000 доларів США, що еквівалентні 372 400 грн. 17.12.2016 року ОСОБА_5 померла, у звязку з чим, він звернувся до спадкоємців з вимогою про повернення грошових коштів. Натомість останні відмовляються виконувати зобовязання замість спадкодавця. Також зазначив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно йому стало відомо, що ОСОБА_5 на праві власності належить квартири, що розташовані за адресами: Донецька область, м. Авдіївка, 9-й Квартал, 27/129 та Донецька область, м. Авдіївка, 9-й Квартал, 27/118. З огляду на той факт, що вищевказані квартири перебувають під обтяженням (іпотека) та це в свою чергу може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову, просить суд, накласти арешт на квартири що розташовані за адресами: Донецька область, м. Авдіївка, 9-й Квартал, 27/129 та Донецька область, м. Авдіївка, 9-й Квартал, 27/118 та речі звичайної домашньої обстановки та вжитку, які прийняті відповідачами у спадщину.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які приймають участь у справі, може прийняти міри по забезпеченню позову. Забезпечення позову можливе у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України передбачає, що в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини у зв'язку з яким потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, із обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За змістом ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Тому, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя (вигодонабувача), який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Як зазначено самим заявником та встановлено судом, майно, на яке претендує позивач, відповідно до іпотечних договорів від № ВЕК 10 від 05.04.2007 року та № 4248 від 13.12.2011 року перебуває в іпотеці і на нього зареєстровані обмеження, що підтверджується інформаційною довідкою № 84461671.

Без згоди іпотекодержателя, вирішення питання щодо спірного майна суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку» та умовам договорів про іпотеку, в звязку з чим суд вважає, що при вирішення питання про накладення арешту на майно необхідна згода іпотекодержателя.

Слід також зауважити, що відповідно до ч. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином суд не находить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки заявником не надано жодного доказу в підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, слід зазначити, що статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається за наданої заявником інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, боржнику ОСОБА_5 на праві власності належить лише 1/4 частки квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, 9-й Квартал, 27/129. В звязку з чим, забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вищевказану квартиру може вплинути на права та інтереси інших співвласників.

За таких обставин, вважаю, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. ст. 151, 153 ЦПК України, постановами Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом п'яти днів з дня її проголошення, у разі, якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, то апеляційна скарга подається в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.М. Владимирська