Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3129/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю позивача та його представника ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи- державний нотаріус Виноградівського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення права власності на 3/14 частини будинку та поновлення строку для прийняття спадщини-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд із цією позовною заявою до відповідача ОСОБА_6 та третіх осіб: державний нотаріус Виноградівського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про встановлення права власності на 3/14 частини будинку №16 по вул.Павлова в м.Виноградів та поновлення строку для прийняття спадщини.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він є власником 9/14 часток будинку №16 по вул.Павлова в м.Виноградів, а по 1/4 часток знаходяться у власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Їх мати ОСОБА_9 01.08.2005р. померла, а 05.09.2011р. помер його брат ОСОБА_10, який прийняв спадщину після смерті матері, але не розпорядився нею, тому правом спадкової трансмісії його частка переходить його дружині ОСОБА_4, яка подала заяву про відмову від своєї частки на користь позивача. Так само не прийняли спадщини і брати позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Таким чином, 3/14 часток будинку залишились не прийнятими, не встановлено права власності на дану частку, а відтак позивач позбавлений можливості оформити приватизацію присадибної ділянки, поскільки не встановлено право власності на весь будинок, у зв'язку з чим він не має можливості розпорядитись правом власності, що належить йому, як і передбачено статтею 319 ЦК України.

Далі позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_6 ухиляється від оформлення спадщини, на виклики нотаріуса не являється, хоча вселився в будинок після смерті матері, маючи право власності на 1/14 частки і всіляко перешкоджає у здійсненні встановлення власності на весь будинок, а тому позивач вимушений просити суд визнати право на його частку за собою.

Окрім того, ним пропущено строк на прийняття спадщини після смерті матері із поважних причин, поскільки він не знав, що його брати, не даючи відмови у видачі свідоцтва на спадщину, не звертались до державного нотаріуса а відатк позивач просить суд визнати з аним право власності на 3/14 частки будинку №16 по вул.Павлова в м.Виноградів, Закарпатської області та поновити йому строк для прийняття спадщини відповідно ст.1272 ЦК України, оскільки такий пропущений ним із-за поважних причин.

В судовому засіданні позивач, якого підтримав і його представник, свої вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просив такі задоволити; треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки вони відмовляються від своєї частки у спадщині саме на користь позивача; представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, оскільки позивач пропустив строк для прийняття спадщини.

Державний нотаріус Виноградівського нотаріального округу ОСОБА_7 про місце і час розгляду справи у суді повідомлений належним чином судовою повісткою, проте в судове засідання не з»явився, подав до суду 13.02.2017р. копію незакінченої спадкової справи №2/2006 після смерті ОСОБА_9, яка померла 01.08.2005р., а відтак обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності державного нотаріуса на підставі наданих сторонами доказів.

Отже, заслухавши учасників процесу та вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв»язку з відсутністю підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що на підставі рішення Виноградівського районного суду від 20.12.2012р. /а.с.54-56/ позивач є власником 9/14 частини будинку №16 по вул.Павлова в м.Виноградів. Мати сторін ОСОБА_9 померла 01.08.2005р., останє місце проживання якої було м.Виноградів, вул.Павлова-16, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить даний житловий будинок.

Так, відповідно до вимог ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а відповідно до вимог ст.1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Обгрнутовуючи свої вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення права власності на 3/14 частини спірного будинку позивач зазначає, що «ним пропущено строк на прийняття спадщини після смерті матері із-за поважних причин, поскільки він не знав, що його брати не звертались до державного нотаріуса для отримання спадщини», проте суд не може погодитись з доводами позивача щодо визначення (поновлення) йому строку для прийняття спадщини, оскільки такі належними та достовірним доказами не доведені.

Так, відповідно до цивільного законодавства, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Зі змісту п.207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено і п.3.5 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № 296/5.

Відповідно до ст.1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, відповідно до змісту ст.1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; та у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

При цьому, суд виходить з того, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, а відтак, у зазначеній категорії справ є обовязковим обґрунтування як у позові, так і в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим, відповідно до розяснення, які містяться у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а отже, на переконання суду, такими поважними причинами необхідно визнати: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

В своєму позові та доданих до нього матеріалах позивачем не надано жодних достовірних та належних доказів того, що він із-за обєктивних, непереборних, істотних труднощів не мав можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Між тим, із позовної заяви вбачається, що позивач після смерті своєї матері був та є працездатною особою, протягом півроку на лікарняному не перебував, більше того, постійно проживає в м.Виноградів по вул.Павлова-16, Закарпатської області, а відтак, у звязку з наведеним суд не знаходить законних та обгрунтованих підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому суд виходить з того, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, тощо. Слід відмітити, що позивач у своєму позові взагалі не вказав на об»єктивні причини, які не дали йому можливість вчасно оформити спадщину у нотаріуса після смерті матері, яка померла 01.08.2005р.

Так, згідно із роз»ясненням, даним п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику в справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходить з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Окрім того, ч.2 ст.59 ЦПК передбачено, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у звязку із відрядженням, службовою необхідністю мають бути підтвердженні належними та достовірними доказами, і не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків.

На підставі наведеного, оскільки в нотаріальну контору позивач у встановлений законом строк не звернувся, а відтак суд вважає, що причини пропуску встановленого строку прийняття спадщини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, не є підставними і поважними.

ОСОБА_9 вбачається з копію незакінченої спадкової справи №2/2006 після смерті ОСОБА_9, яка померла 01.08.2005р., як позивач, так і відповідач (10.01.2006р.) та треті особи ще 01.08.2006р. звернулися із заявою до державного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_9, проте листом №44 від 08.08.2006р. державний нотаріус повідомив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про необхідність їм звернутися до суду, оскільки вони пропустили встановлений законом 6-місячний строк для прийняття спадщини.

Отже, матеріалами справи достовірно встановлено, що на час розгляду даної справи у суді треті особи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (Якоб), які в судовому засіданні заявили та подали заяви про відмову від своєї частки на користь позивача, у встановленому законом порядку спадщину не оформили, а відтак і не можуть від неї відмовлятись на користь позивача.

При цьому суд виходить з того, що згідно із роз»ясненням, даним п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику в справах про спадкування» відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців.

За цих обставин суд не може взяти до уваги посилання позивача в обґрунтування своїх вимог щодо встановлення саме за ним права власності на 3/14 частини спірного будинку, так як треті особи подали до суду заяви від листопада 2016р. /а.с./ про відмову від своєї частки у спадщині за померлою матір»ю на користь позивача.

Оскільки суд не знаходить законних підстав для поновлення позивачу строку для прийняття спадщини за померлою матір»ю, не має законних підстав і для встановлення за позивачем права власності на 3/14 частини спірного будинку.

Так, згідно із роз»ясненням, даним п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику в справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину.

На підставі викладеного відповідно до вимог ст.ст.1270,1272 ЦК України, п.п.24,25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику в справах про спадкування» та керуючись ст.ст.1,3,10,11,60,88,212-215,218 ЦПК України, суд:

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи- державний нотаріус Виноградівського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення права власності на 3/14 частини будинку та поновлення строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення виготовлене 17.02.2017р.

ГоловуючийОСОБА_12