РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/9963/15-ц

Провадження № 2/643/70/17

01.02.2017 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

при секретарі Горборуковій М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

17.06.2015 ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просили визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 4 грудня 2012 року між продавцями ОСОБА_7, ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4, визнати недійсною та анулювати реєстрацію права власності, здійснену 11 грудня 2012 року за відповідачем ОСОБА_4 зазначеної квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилалися на те, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, був батьком ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_7 з 1996 року страждав психічним захворюванням шизофренією параноїдальної форми безперервного типу перебігу і у звязку з вказаним захворюванням мав ІІ групу інвалідності. 13 травня 2002 року ОСОБА_7 і його батько ОСОБА_3 приватизували 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_2, в якій на той час проживали. Зазначене підтверджується Свідоцтвом про право власності на вказану квартиру реєстр. № 5А-02-226434. 4 грудня 2012 року ОСОБА_7, який на той час перебував у хворобливому стані з приводу зазначеного вище захворювання, і його батько ОСОБА_3 продали 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 65,1 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м., і згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого 04.12.2012 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, р. № 10730, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.12.2012 р., право власності на квартиру, в тому числі частина, належна ОСОБА_7, перейшла до ОСОБА_4 ОСОБА_7 заявляв родичам, що він проти продажу зазначеної квартири, а після продажу квартири скаржився, що за результатами її продажу йому нічого, в тому числі житла, не залишилося. Разом з тим, опікунство над ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з боку його батька ОСОБА_3 або інших осіб, у звязку з його недієздатністю, не оформлювалося, опікунською радою Московського району м. Харкова дозвіл на відчуження частини квартири АДРЕСА_3, яка належала на праві власності ОСОБА_7, не надавався. 01 лютого 2015 року ОСОБА_7 помер. Причиною смерті ОСОБА_7 була параноїдальна шизофренія. В даний час з 19 лютого 2015 року в провадженні приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_8 знаходиться спадкова справа № 5/2015-02-14 ОСОБА_7 за заявами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, позивачі дізналися, що в день продажу ОСОБА_7 і ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 4 грудня 2012 року ОСОБА_3 придбав на своє імя квартиру АДРЕСА_4, яку 25 березня 2013 року подарував своїй доньці ОСОБА_9. Таким чином, позивачі вважають, що укладаючи 4 грудня 2012 року правочин купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_10 страждав психічним захворюванням шизофренією параноїдальної форми безперервного типу перебігу, перебував у хворобливому стані з приводу зазначеного захворювання, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що відповідно до ст. 225 ЦК України є підставою для визнання вказаного правочину недійсним. Крім того, правочин продажу 4 грудня 2012 року квартири АДРЕСА_2, був вчинений ОСОБА_7 під впливом тяжкої для нього обставини психічного захворювання, на вкрай невигідних для нього умовах, внаслідок чого він позбувся житла та права власності на зазначену квартиру, а його діти ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були позбавлені права отримати належну ОСОБА_7 частину у власність в порядку спадкування (т.1 а.с. 1-7).

Ухвалою суду 28.01.2016 р. до участі в розгляді цивільної справи в якості третьої особи залучена приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Ухвалою суду від 07.04.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи залучений ОСОБА_6

Представник позивачів адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачів, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити в повному обсязі..

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка ОСОБА_1 показала, що є дочкою ОСОБА_7. З батьком бачилися приблизно один раз на тиждень. Її батько ОСОБА_7 зі своїм батьком ОСОБА_3 мешкали у належній їм трикімнатній квартирі АДРЕСА_6. В цій же квартирі була зареєстрована її сестра позивачка ОСОБА_2. У їх батька ОСОБА_7 з серпня по грудень 2012 року був хворобливий стан. У грудні 2012 року він потрапив на лікування до психіатричної лікарні № 3. Її сестра ОСОБА_2 знала про продаж трикімнатної квартири та вважала, що він купив однокімнатну квартиру АДРЕСА_7. Про хворобу батька свідчило те, що у нього змінювалося обличчя, становилось утруднене дихання. Після лікування в психіатричній лікарні він питав, за скільки була продана спірна квартира. До суду з позовом звернулися лише після смерті батька, оскільки не знали, що однокімнатна квартира по вулиці Гвардійців Широнінців не належить батькові, та свідок деякий час знаходилася на лікуванні у м. Києві.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка ОСОБА_2 показала, що її батьки розлучилися. Вона залишилася зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_2. У батька ОСОБА_7 був хворобливий вид. Восени 2012 року він сказав, що їй потрібно терміново знятися з реєстрації у спірній квартирі. Вона дійсно ходила до реєстраційної служби, але, що знята з реєстрації в зазначеній квартирі дізналася зі свого паспорту. 13 грудня 2012 року дід ОСОБА_3 та батько ОСОБА_7 запросили її до ЖЕКу та зареєстрували за адресою: АДРЕСА_8. Її батько ОСОБА_7 вів себе по різному сам отримував пенсію, ходив за покупками до магазину, але потім у нього витягувалася нога, починав важко дихати. В квартирі на вулиці Гвардійців Широнінців батькові було некомфортно. Зі своїм дідом ОСОБА_3 після продажу спірної квартири перестали спілкуватися. ОСОБА_7 помер у психіатричній лікарні. Питання про визнання його недієздатним або про обмеження його дієздатності не вирішувалося.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_12, яка діє на підставі виданої довіреності, позовні вимоги позивачів не визнала у повному обсязі та пояснила, що позовні вимоги стосовно визнання недійсною та анулювання реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 передбачають односторонню реституцію, що суперечить чинному законодавству. На стадії укладення договору купівлі-продажу квартири права позивачів не були порушені. ОСОБА_4 є добросовісним набувачем. В задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідачка ОСОБА_4 показала, що у листопаді 2012 року вона з чоловіком ОСОБА_6 вирішили купити квартиру та звернулися до Агентства нерухомості «Город». Їм запропонували трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, вартість якої була 55000 доларів США. З чоловіком ходили на огляд цієї квартири, їх зустрів ОСОБА_7, потім прийшов ОСОБА_3. Продавці уступили їм 1000 доларів США. Потім уклали договір задатку та передали продавцям 1000 доларів США. Під час укладання договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса ОСОБА_5 передали ОСОБА_7 53000 доларів США. Він їх перерахував, у нього викликали сумнів дві стодоларові купюри. Ці купюри замінили в еквіваленті на гривню. ОСОБА_7 не складав враження хворої людини. Коли дізналися про звернення до суду родичів ОСОБА_7 і те, що він нібито був психічно хворий, то поцікавилися його поведінкою у сусідів, але ніхто, нічого про це не знав. Ніяких пригод внаслідок його стану не було. Позовні вимоги позивачів не визнала у повному обсязі, про що також надала письмові заперечення (т.1 а.с.121-125).

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги позивачів не визнав у повному обсязі та пояснив, що ОСОБА_3 було відомо, що його син ОСОБА_7 хворіє, але останній самостійно розпоряджався коштами, робив покупки. Також ОСОБА_7 самостійно звертався до суду з заявою про розірвання шлюбу з дружиною ОСОБА_14 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 мешкали в квартирі АДРЕСА_6, за цією адресою була прописана ОСОБА_2. При цьому комунальні платежі за трикімнатну квартиру не сплачували, тому було прийняте рішення про продаж квартири. Позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відомо, що їх батько ОСОБА_7 та дід ОСОБА_3 продають квартиру АДРЕСА_2, оскільки хтось із дочок померлого знаходив автомобіль та перевозив речі з квартири. Після продажу квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_3 гроші поділили пополам. При цьому позивачі отримали частину суми, але наполягали на тому, що їм дали маленьку суму. В позові просив відмовити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позову та пояснив в судовому засіданні, що у 2012 році вирішили зі своєю дружиною ОСОБА_4 купити квартиру в місті Харкові та звернулися до агентства нерухомості «Город». Їм запропонували квартиру АДРЕСА_6 і вони вирішили її оглянути. Двері квартири відкрив ОСОБА_7, показав квартиру. Вона була пуста, підготовлена до продажу. Через кілька днів зустрілися у нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу квартири. Гроші у доларах США за квартиру передали ОСОБА_7. На прохання останнього замінили дві купюри по 100 доларів США на гривню.

Третя особа - Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 направила суду пояснення, в яких зазначила, що доказів того, що ОСОБА_7 на час вчинення оспорюваного правочину був визнаний судом недієздатним та у відношенні нього встановлювалася опіка, як і доказів, які б свідчили, що його волевиявлення, при укладенні вказаного договору, не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, позивачі в позовній заяві не зазначають та самі вказують про те, що ОСОБА_7 не визнавався недієздатним та опіка над ним не встановлювалася, тоді як тільки у відношенні недієздатної особи частиною 2 ст. 41 ЦК України встановлена заборона на вчинення будь-якого правочину. Вказані обставини та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що на час укладення оспорюваного правочину ОСОБА_7 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для вчинення зазначеного правочину. При посвідченні правочину у нотаріуса також не виникало сумнівів щодо цивільної недієздатності ОСОБА_7 Про той факт, що відчуження квартири відповідало внутрішній волі ОСОБА_7 свідчить особистий підпис ОСОБА_7 в договорі купівлі-продажу, а також та обставина, що останній з 04 грудня 2012 року та до своєї смерті, тобто більше ніж два роки, не оспорював дійсність правочину. На час вчинення вказаного правочину, у нотаріуса не виникало будь-яких сумнівів щодо усвідомлення ОСОБА_7 своїх дій, повязаних з відчуженням зазначеної квартири та останній, при укладанні вказаного правочину, не заявляв, що страждає будь-яким психічним захворюванням. Позовна заява позивачів також не містить будь-яких доказів, які б свідчили про те, що саме в момент вчинення правочину 04.12.2012 року ОСОБА_7 не усвідомлював своїх дій та (або) не міг керувати ними, а сам же факт наявності у нього зазначеного вище психічного захворювання та його інвалідність не є таким доказом, оскільки не доводить тих обставин, які відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним. Вважала, що підстави для задоволення позовних вимог позивачів відсутні (т.1 а.с. 143-146).

Третя особа - Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, в особі Голови комісії з ліквідації Харківського міського управління юстиції ОСОБА_15, направила суду пояснення, що згідно з діючим законодавством Харківське міське управління юстиції з 01.04.2016 не здійснює повноваження з надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та не забезпечує ведення реєстраційних справ на обєкти нерухомого майна. На теперішній час завершено передачу реєстраційних справ на обєкти нерухомого майна від Харківського міського управління юстиції до управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради, яка здійснює ведення реєстраційних справ у паперовій формі у місті Харкові. Крім того, 16.05.2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи Харківського міського управління юстиції. Тобто, на даний час, Харківське міське управління юстиції та його структурні підрозділи припинили свою діяльність. З відповідних нормативно-правових актів вбачається, що вказані органи ліквідовані без правонаступництва. Вказані пояснення просили врахувати при прийнятті рішення по справі. Справу просили слухати за відсутністю представника Комісії з ліквідації Харківського міського управління юстиції (т.2 а.с.6-9).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи ОСОБА_6, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 04 грудня 2012 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_4, з другої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_7, ОСОБА_3, як продавці передали у власність, а ОСОБА_4, як покупець, прийняла на умовах купівлі-продажу трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 і сплатила за неї 431622 гривні, що еквівалентна 54000 доларам США по курсу Нацбанка України, які продавці отримали від продавця до підписання цього договору, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 10730 (т.1 а.с. 159-160, 161-162). Наслідком укладення договору стала державна реєстрація за відповідачкою ОСОБА_4 права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_10 (т.1 а.с. 163).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що працює ріелтором у Агентстві нерухомості «Город». ОСОБА_4 звернулася до зазначеного агентства нерухомості з питання придбання трикімнатної квартири. Їй запропонували кілька варіантів та зупинилися на спірній квартирі. Квартира була виставлена на продаж вже не один день, її кілька разів дивилися клієнти агентства нерухомості. Дочок в квартирі, яка належала ОСОБА_7 та ОСОБА_3, ніколи не бачила. Потім уклали договір задатку, обговорили умови укладення договору, зібрали необхідні довідки, передали задаток. Укладення договору задатку відбувалося біля двох годин. Дочки одного з співвласників квартири були зняті з реєстрації на час укладення договору купівлі-продажу. Під час укладення договору у нотаріуса та передачі грошових коштів, одному з співвласників ОСОБА_7 не сподобалися купюри, їх замінили на інші. При наявності у власника психічного захворювання угода не відбулася б.

ОСОБА_7 помер 01 лютого 2015 року у місті Харкові, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, яка знаходиться в матеріалах справи (т.1 а.с.20).

На час смерті ОСОБА_7 не був визнаний недієздатним, як встановлено судом, підтверджується наявними матеріалами справи та не заперечувалося сторонами та третіми особами (т.1 а.с. 19).

Спадкоємцями після його смерті є дочки померлого ОСОБА_2, ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвами про народження, копії яких знаходяться в матеріалах справи (т.1 а.с. 9, 12).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що близько 10 років мешкає у цивільному шлюбі з ОСОБА_1. У 2012 році вони мешкали на вулиці Мироносицькій. ОСОБА_1 була зареєстрована у районі Данилівки. Кілька років свідок був знайомий з її батьком ОСОБА_7. Він мешкав на свою пенсію. Свідку відомо, що останній хворів на шизофренію. Це він бачив з його вигляду, хвороба проявлялася у хвилини хвилювання, стресу, кілька разів він лікувався в ХОКПЛ № 3, у 2010-2011 р. у ОСОБА_7 була спроба суїциду. Восени взимку 2012 року ОСОБА_7 був нестабільний. Батько ОСОБА_1 мешкав на вулиці ОСОБА_18 у спірній квартирі, а потім деякий час на вулиці Гвардійців Широнінців. Він розповідав, що продав квартиру, але вони дізналися про це через рік після продажу спірної квартири.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_7 був її чоловіком. У шлюбі вони прожили 20 років, мають двох дочок ОСОБА_1 та ОСОБА_2. З чоловіком та його батьком ОСОБА_3 вони мешкали у квартирі АДРЕСА_6. Квартира була приватизована на її чоловіка та його батька. ОСОБА_7 у 1996 році захворів на психічне захворювання, приймав в якості ліків галоперідол, перебував на обліку в ПНД № 3. У 2009 році у чоловіка була спроба суїциду, він порізав собі вени, проткнув ножем живіт. В той же час ОСОБА_7 зі своїм батьком та сестрою мали свій бізнес, потім розсварилися. Вважає, що на її чоловіка впливали його батько та сестра. У грудні 2011 року ОСОБА_7 звернувся з заявою про розірвання шлюбу. У липні 2012 року свідок з чоловіком розлучилися, вона виписалася з квартири, вивезла диван з однієї кімнати, 2 старі ліжка були у іншій кімнаті, одно з них вона забрала, а також частину меблів з кухні. Свідок зареєструвалася та оселилася у своєму будинку по вулиці С. Ковпака, 77 в м. Харкові. У кінці 2012-2013 роках дізналася, що ОСОБА_7 знаходиться у лікарні. До будинку, де мешкала свідок, ОСОБА_7 переїхав у 2014 році зі своїми речами. Розповів, що продав трикімнатну квартиру та переїхав у однокімнатну на вулиці Гвардійців Широнінців. Їх діти були проти розірвання шлюбу між батьками. ОСОБА_7 пропонував їх дочці ОСОБА_2 мешкати у квартирі по вулиці Гвардійців Широнінців. Колишній чоловік свідка ОСОБА_7 був «замкнутий», іноді поводився неадекватно. При цьому свою пенсію, яку зараховували на картку, отримував сам, довіреності на розпорядження рахунком нікому не давав. Після смерті ОСОБА_7 свідок з дочками дізналися, що квартира по вулиці Гвардійців Широнінців йому не належить.

Згідно з Висновком судово-психіатричного експерта № 477 від 16.06.2016 р. (форма проведення посмертна), ОСОБА_7 за наданими даними 4 грудня 2012 року страждав стійким хронічним психічним розладом у формі шизофренії параноїчної; за своїм психічним станом ОСОБА_7 в період укладення договору купівлі-продажу, 4 грудня 2012 року, не був здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 2 а.с. 17-20).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Другий відповідач - ОСОБА_3 з самостійними позовними вимогами на предмет спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 04 грудня 2012 року до цього часу не звертався.

Порушень прав позивачів з боку відповідача ОСОБА_3 при укладенні зазначеного договору купівлі-продажу квартири судом не встановлено та позивачами не доведено.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири та листа Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.05.2015, Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.06.2015, витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, виданим 26.11.2012 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», квартира АДРЕСА_6 належала ОСОБА_7, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 травня 2002 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний № 5А-02-226434 та зареєстрована у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20 травня 2002 року, номер запису: П-5-58791, в книзі: 1, реєстраційний номер: 38307992 (т.1 а.с. 16, 17, 116, 117).

Положеннями статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачі свої позовні вимоги в частині виділення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру ОСОБА_7 та ОСОБА_19 не уточнили, тому суд позбавлений можливості визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 грудня 2012 року.

Позовні вимоги позивачів про визнання недійсною та анулювання реєстрації права власності, здійснену 11 грудня 2012 року за відповідачем ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_11 є похідними від позовних вимог в частині визнання правочину недійсним, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання правочину недійсним у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання правочину недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Харченко А.М.