Провадження №22-ц/784/1043/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 489/196/17 Головуючий І інстанції Губницький Д.Г.
Провадження № 22-ц/784/1043/17 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Прокопчук Л.М.,

при секретарі Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, яке є правонаступником УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2017 року УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва звернулося до суду з даним позовом, в якому посилалося на те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на обліку в УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва як отримувач пенсії у зв'язку з втратою годувальника з 01.03.2015 р. по 30.06.2015 рік. До 01.03.2015 р. ОСОБА_1 перебувала на обліку в УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва, де їй була виплачена пенсія по 28.02.2015 р. За матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1, відповідно до довідки Вищого професійного училища № 21 м. Миколаєва (далі - ВПУ №21) від 15.10.2014 р. № 922 вона дійсно навчалася в ВПУ № 21 з 01.09.2014 р. по 30.06.2015 р. за денною формою навчання та знаходилась на неповному державному забезпеченні. Виплата пенсії здійснювалась в 100% розмірі призначеної пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до довідки ВПУ №21 від 29.01.2015 р. №96 (період навчання з 01.09.2014 по 30.06.2015) ОСОБА_1 перебувала на повному державному утриманні, проте без зазначення дати, з якої її було зараховано на утримання. Тому виплата пенсії в 100% розмірі призначеної пенсії у зв'язку з втратою годувальника була виплачена ОСОБА_1 по 28.02.2015 р. включно. Відповідно до довідки ВПУ №21 від 08.04.2015 №294 ОСОБА_1 перебувала на повному державному забезпеченні з 20.10.2014 р. наказ №275 від 20.10.2014 р. Таким чином, у період з 01.11.2014 р. по 28.02.2015 р. ОСОБА_1 мала право на отримання пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% призначеної пенсії по втраті годувальника, тобто в сумі 524,50 грн. в місяць, однак у цей період вона отримувала 1049,00 грн. Враховуючи вищевикладене, за період з 01.11.2014 р. по 28.02.2015 р. по особовому рахунку ОСОБА_1 утворилась переплата пенсії в розмірі 2098 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва безпідставно набуті кошти в період з 01.11.2014 р. по 28.02.2015 р. в розмірі 2098 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2017 року у задоволенні позову УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 квітня 2017р. до у часті у справі у якості позивача було залучено Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області.

В судовому засіданні представник Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, яке є правонаступником УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва, підтримала доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідачка не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Пояснила, що не зважаючи на те, що за наказом перебувала на повному державному забезпеченні, вона фактично ніякого забезпечення не отримувала, навіть не проживала в гуртожитку, так як воно було чоловічим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 отримувала в УПФУ пенсію по втраті годувальника. 30 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до УПФУ із заявою про продовження виплати пенсії по втраті годувальника до досягнення 23 років, оскільки продовжує навчання на денному відділенні. Згідно довідки Вищого професійного училища № 21 м. Миколаєва від 15 жовтня 2014 року № 922 ОСОБА_1 навчається в цьому училищі з 01.09.2014 р. по 30.06.2015 р. на 1 курсі за професією «Оператор лінії у виробництві харчової продукції (виробництво напоїв)», знаходиться на неповному державному забезпеченні, навчається на бюджетній основі та на денній формі навчання. А із довідки Вищого професійного училища № 21 м. Миколаєва від 29 січня 2015 року № 96 випливає, що вона знаходиться на повному державному забезпеченні. У звязку із цим 25 березня 2015 року УПФУ звернулося до директора Вищого професійного училища № 21 м. Миколаєва з запитом про надання довідки про період перебування на повному державному утриманні ОСОБА_1 Відповідно до довідки вказаного училища від 08 квітня 2015 року № 294 ОСОБА_1 перебуває на повному державному забезпеченні з 20.10.2014 р.

22 червня 2015 року УПФУ звернулося до директора училища з повідомленням про виникнення за період з 01.11.2014 р. по 28.02.2015 р. переплати пенсії по особовому рахунку ОСОБА_1 в розмірі 2098 грн. У відповідь Вище професійне училище № 21 м. Миколаєва надіслало листа від 16 липня 2015 року № 505, у якому було зазначено, що інформація про знаходження на повному державному забезпеченні ОСОБА_1 була надана до УПФУ в загальних списках 03.11.2014 року № 776.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки спірні кошти відповідачка не отримувала, тож не може й повернути. Вони надходили на адресу ВПУ № 21 м. Миколаєва, переплата виникла внаслідок бездіяльності самого позивача, жодних ознак недобросовісності в діях відповідача судом не встановлено.

Висновки суду про безпідставність заявлених вимог саме до ОСОБА_1 відповідають обставинам справи та вимогам закону, зазначеному в тексті рішення суду, а саме тому, що за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), дійсно зобовязана повернути потерпілому це майно. Однак, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню тільки у разі наявності цих фактів, чого судом в даному випадку із наданих суду доказів встановлено не було.

Саме до такого розуміння положень ст. 1212 та ст. 1215 ЦК України йде мова в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014р. у справі № 6-91.

Посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції на те, що відповідачка сама повинна була повідомити позивача про те, що її переведено на повне державне забезпечення, але не зробила цього, а тому повинна повернути надмірно виплачену їй пенсію не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Так, згідно ч.4,5 ст. 48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" дітям-сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсія у зв'язку з втратою годувальника виплачується в повному розмірі та перераховується на їхні особисті рахунки у банку. Іншим дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50 відсотків призначеної пенсії у зв'язку з втратою годувальника та перераховується на їхні особисті рахунки у банку. При цьому частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії у зв'язку з втратою годувальника, перераховується на банківський рахунок установи, де ця дитина перебуває на повному державному утриманні, і спрямовується виключно на поліпшення умов проживання дітей у цих установах. Виплата пенсії з урахуванням положень цієї статті здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому пенсіонер зарахований на повне державне утримання. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, згідно ст. 50 даного Закону, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Як убачається з матеріалів справи, заява про продовження виплати пенсії відповідачкою була подана 30.10.2017р., до якої була додана довідка від 15.10.2010р., згідно якої відповідачка навчається в ВПУ № 21 та перебуває на неповному державному забезпеченні. Цю інформацію на час подання нею заяви про продовження виплати пенсії відповідачка вважала достовірною. Доказів того, що відповідачка знала про те, що 20.10.2014р. було видано наказ № 275 про переведення її на повне держдавне забезпечення, яке вона фактично не отримувала, суду надано не було. Обовязок повідомлення про взяття особи на повне державне утримання у триденний строк після взяття особи на таке утримання, згідно п.2 Порядку перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2004р. № 269 зі змінами від 02.11.2011р., покладено на адміністрацію установи, в якій така особа перебуває на повному державному утриманні. При цьому саме дана установа повинна надати до повідомлення також письмову заяву особи про перерахування установі різниці: між сумою призначеної їй пенсії та сумою пенсії, яка виплачується такій особі і непрацездатним членам її сім'ї відповідно до частин першої, другої і абзацу другого частини четвертої статті 48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також довідку про вартість утримання особи в установі. Згідно листа ВПУ№21 від 16.07.2015р. інформація про знаходження відповідачки на повному державному забезпеченні була надана УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва в загальних списках 03.11.2014р. Заперечуючи проти цього та приймаючи рішення про переплату пенсії від 21 серпня 2015р. № 52/4, позивач зазначив, що переплата пенсії виникла внаслідок порушення навчальним закладом п. 2 Порядку перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2004р. № 269 зі змінами від 02.11.2011р.

Аналіз зазначених вище обставин по справі та нормативних актів у їх сукупності свідчить про ненадання позивачем суду доказів недобросовісності поведінки саме відповідачки, як передумови набуття нею частини пенсії за період з 01.11.2014р. по 28.02.2015р. у розмірі 2098грн. без достатньої правової підстави. Тому суд правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вуимог саме до відповідачки про стягнення переплаченої їй суми пенсії за вказаний період.

Помилкове зазначення в рішенні суду про те, що відповідачка зазначені кошти не отримувала, про що йдеться в апеляційній скарзі позивача, не впливає на правильність висновків суду про відсутність підстав для стягнення переплати пенсії, яка відбулася не за рахунок рахункової помилки з боку позивача і не за рахунок недобросовісності з боку відповідачки, а тому дані доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги фактично відтворюють зміст позовних вимог УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва і не містять доводів на спростування наведених в рішенні суду висновків суду.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування чи зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді