У х в а л а

3 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» про перегляд Верховним Судом України рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення банківського вкладу, нарахованих відсотків та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору банківського вкладу,

в с т а н о в и л а :

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 30 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив, стягнув з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України (далі - ПАТ «Ощадбанк») на його користь 28 тис. 290 грн заборгованості за договором банківського вкладу від 1 серпня 2013 року та 282 грн 90 коп. судового збору в дохід держави.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» суд відмовив.

Апеляційний суд Львівської області рішенням від 12 квітня 2016 року змінив рішення суду першої інстанції, виключивши з його мотивувальної частини посилання на частину першу статті 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) як підставу для задоволення позовних вимог.

У решті - рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 листопада 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» відхилила, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року, та рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року залишила без змін.

25 січня 2017 року ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 1059 ЦК України, пункту 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 14 серпня 2003 року № 337, пункту 2.9 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 1 червня 2011 року № 174; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня, 1 червня і 16 листопада 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року та 16 листопада 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 7 листопада 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_4 банківського вкладу з огляду на те, що спірний договір банківського вкладу відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладений у простій письмовій формі та містить усі умови, необхідні для договору даного виду, а саме: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору; підписаний від імені банку повноважною особою та містить відбиток печатки (штампу).

При цьому суди зазначили, що відсутність реєстрації договору і, як наслідок, необлікування на рахунках грошових коштів, залучених від фізичних чи юридичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу при наявності ощадної книжки (сертифіката) чи видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми, а тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічних вимог банку щодо визнання спірного договору нікчемним.

Разом з тим апеляційний суд, виключивши з мотивувальної частини посилання на частину першу статті 1172 ЦК України як підставу для задоволення позовних вимог, зазначив, що застосування відповідальності в деліктних правовідносинах виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань.

Разом з тим у наданій для порівняння ухвалі від 18 травня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, залишивши без змін рішення апеляційного суду, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для стягнення неповернутого банківського вкладу, оскільки письмова форма договору банківського вкладу, що оспорюється, дотримана не була, а тому відповідно до вимог частини другої статті 1059 ЦК України цей договір є нікчемним і не породжує будь-яких прав та обов'язків, сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови.

Отже, в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, та у судовому рішенні, наданому заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судами касаційних інстанцій норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року та 16 листопада 2016 року, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить висновкам зробленим у постановах.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня і 16 листопада 2016 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення банківського вкладу, нарахованих відсотків та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору банківського вкладу за заявою публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» про перегляд Верховним Судом України рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Н.П. Лященко

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко