АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1368/17 Справа № 212/9618/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровськоїобласті у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 03 листопада 1980 року по 17 квітня 1983 року він працював підземним прохідником на шахті «Гвардійська», яка підпорядкована публічному акціонерному товариству «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ? ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»). Висновком МСЕК від 12 січня 2006 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 50 % та третю групу інвалідності. У подальшому, 10 січня 2007 року та 27 січня 2009 року, процент втрати працездатності МСЕК залишила незмінним, а група інвалідності встановлена безстроково.

Посилаючись на те, що причиною отримання професійного захворювання стала тривала робота в умовах важкого фізичного навантаження та несприятливого мікроклімату, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 243600 гривень. 00 копійок.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» моральну шкоду у розмірі 5 тисяч гривень 00 копійок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року, апеляційну скаргу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016 року усунуто описку в ухвалі ВССУ від 15.06.2016 року.

В апеляційній скарзі ПАТ Кривбасзалізрудком ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_2, згідно копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи, працював на підприємстві відповідача в період з 03.11.1980 року по 17.04.1983 рік по професії підземним прохідником на ш.Гвардійська, яка була структурним підрозділом ВО Кривбасруда, в теперішній час ПАТ Кривбасзалізрудком.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 08 грудня 2005 року, за останнім місцем роботи, ОСОБА_2 було встановлено діагноз: радікулопатія шийна та попереково-крижова з вираженими стійкими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді дв.плечолопаткового пері артрозу ПФС 2 ст. з гіпотрофією мязів надпліч, деф.артрозу ліктьових суглобів ПФ 1ст та колінних суглобів ПФ -2 ст.

ОСОБА_4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 № 1 від 16 грудня 2005 року, було встановлено у п. 17, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 22 років і 5 місяців в умовах, які характеризувались важкою фізичною працею, внаслідок перевищення гранично допустимого рівня шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Рівень фізичного перенавантаження: підіймання вантажів, чередуючи з іншими роботами вагою 34-36 кг. при нормі 30 кг.; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 00 кг/с при нормі до 70000 кг/с. Мікрокліматичні умови: відносна вологість повітря 84-96% при нормі 30-80%.

Висновком МСЕК від 12.01.2006 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності, в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 50% та третю групу інвалідності. З 10 січня 2007 року при черговому огляді МСЕК процент втрати працездатності та група інвалідності залишились незмінними, а з 27.01.2009 року при повторному проходженні МСЕК починаючи з 01.02.2009 року 50% втрати працездатності, по профзахворюванню та третя група інвалідності встановлено безстроково.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

ОСОБА_4 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з п. 19 ОСОБА_4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.12.2005 року, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 є робота в умовах підвищених рівнів фізичного навантаження та несприятливого мікроклімату, які виникли у звязку із порушенням керівництвом підприємств де працював позивач, ст.. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці.

Крім того, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідачів обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці .

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

Необґрунтованими й такими, що суперечать нормам діючого законодавства, вважає колегія суддів доводи ПАТ Криворізький залізорудний комбінат про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, оскільки Закон України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2006 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Та обставина, що позивач отримав відшкодування від ПАТ «Євраз ОСОБА_3» не можуть бути взятими до уваги, з огляду на наступне.

Дійсно, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.10.2014 року, яке в подальшому змінено апеляційним судом Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_2 з ПАТ «Євраз ОСОБА_3» стягнуто моральну шкоду. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач працював у шкідливих умовах праці й на ш. «Гвардійська», яка була структурним підрозділом ВО «Кривбасруда», правонаступником якої є відповідач.

Оскільки п. 19 ОСОБА_4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.12.2005 року встановлена вина і ПАТ Кривбасзалізрудком, і ПАТ «Євраз ОСОБА_3», посилання на відшкодування шкоди іншою особою не можуть бути прийнятими до уваги з урахуванням положень, які передбачають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Доводи апелянта про недоведеність факту моральної шкоди без відповідного експертного висновку щодо заподіяння моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду з позовною заявою, не відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, який встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди необґрунтований - відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 5000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, їх інтенсивність і довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає необхідним на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 5000 гривень до 4000 гривень.

Оскільки на день розгляду справи апеляційним судом позивач ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 716527 від 08.12.2016 року, виданим Жовтневим районним у м.Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1947 від 08 грудня 2016 року, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, рішення суду підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст. 310 ЦПК України із закриттям провадження у справі з підстав, визначених п.6 ч.1 ст. 205 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 303,.205, 310, 315, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_5