Провадження № 2/522/197/17
«23» травня 2017 року
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Погрібного С.О.
за секретаря судового засідання Грищук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» про звільнення майна з-під арешту, за участі третьої особи Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про зняття арешту з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 та на яке накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_2 про арешт майна боржника й оголошення заборони на його відчуження В-19/1315/28299431 від 17.10.2011 року, на підтвердження чого посилався на наступне. На виконанні у Другому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управляння юстиції у 2011 році перебувало виконавче провадження № 28299431 з примусового виконання вимог судового наказу № 2-Н-2028/10 від 30.06.2011, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» суми боргу. Надати інформацію або копію виконавчого провадження № 28299431 відносно ОСОБА_1 органи виконавчої служби не мають змоги, оскільки виконавче провадження знищено. Позивач стверджує, що на сьогоднішній день заборгованість по сплаті комунальних платежів відповідачу відсутня, а отже підстави для збереження арешту належного їй майна відсутні.
Відповідач у судове засідання не зявилися неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи.
Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином.
Позивач надав суду заяву, згідно з якою просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно постановою державного виконавця Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 № В-19/1315/28299431 від 17.10.2011 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1.
Окрім цього, судом встановлено, що вказане виконавче провадження знищене в установленому законом порядку за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до листа начальника служби теплозбуду Комунального підприємства «Теплопостачання міста ОСОБА_3» ОСОБА_3 за № 02/02/06-184 від 15 березня 2017 року у лютому 2013 року боржником ОСОБА_1 повністю сплачено існуючий борг перед КП «Теплопостачання м. Одеси» за спожиту теплову енергію. У подальшому ОСОБА_1 отримала особисто 30.06.2016 року лист КП «Теплопостачання міста ОСОБА_3» № 02/02/06-457 від 30.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження про стягнення заборгованості в розмірі 3 278,56 гривень по судовому наказу № 2-н/1522/2028/10 у зв'язку з тим, що борг по цьому судовому наказу оплачений у повному обсязі, а також сплачені судові витрати.
Окрім цього, зі змісту вказаного листа слідує відсутність заборгованості позивача перед підприємством відповідачем станом на 15 березня 2017 року.
Таким чином, суд вважає доведеною відсутність заборгованості ОСОБА_1 по зобовязаннях зі сплати боргу за користування тепловою енергією за вказаним судовим наказом, оскільки протилежне не доведено відповідачем та фактичного визнання виконання зобовязань ОСОБА_1 за виданим судовим наказом.
Оскільки предметом цього розгляду не є питання про розмір заборгованості позивача перед КП «Теплопостачання міста ОСОБА_3» зі сплати коштів за судовим наказом, суд має виходити з відомостей, наданих підприємством-відповідачем про відсутність заборгованості у позивача зі сплати боргу. З метою дотримання правил про межі судового розгляду суд у цьому провадженні позбавлений права здійснювати перерахунок платежів, які стягуються з позивача в порядку виконання іншого судового рішення.
Стосовно суті позовних вимог суд виходить з того, що арешт майна боржника у виконавчому провадженні не може існувати без достатніх правових підстав, накладений попередньо арешт підлягає скасуванню в разі припинення існування тих обставин, що слугували підставами й існували під час його накладення.
Відповідно до загальних засад та принципів цивільного та процесуального права арешт майна боржника має бути співмірним розміру існуючого зобовязання, що наявне у нього, оскільки, в іншому випадку, порушуватиметься принцип недопустимості порушення права власності, а також не буде дотриманий баланс інтересів сторін.
Навіть припускаючи той факт, що у позивача може існувати невиконане зобовязання по сплаті відповідачу 3 278,56 гривень, це не може бути підставою для збереження арешту в силу невідповідності розміру боргу та розміру застосованого забезпечення, оскільки вони не є співмірними. Такі боргові зобовязання, в разі встановлення їх існування, мали бути забезпечені державним виконавцем шляхом накладення арешту на менш вартісне майно.
Аналізуючи правомірність дій державного виконавця суд вправі, враховуючи зміст, закладений законодавцем в створювані ним норми права, та виходячи зі змісту ст.152 ЦПК України (що підлягає застосуванню за аналогією закону), відповідно до якої суд має керуватися міркуванням співмірності при вирішенні питання про забезпечення позову.
При оцінці дій державного виконавця з накладення арешту на майно позивача, суд має застосовувати загальні вимоги, що висуваються чинним законодавством під час оцінки рішень, дій всіх субєктів владних повноважень, встановлені у ч. 3 ст. 2 КАС України. Ці правила носять матеріально-правовий характер та ними мають керуватися всі без винятку посадові (службові) особи органів державної влади як носії владних повноважень.
Державний виконавець, як субєкт владних повноважень, реалізуючи свої функції, повинен підкорювати свої дії вказаним загальним публічно-правовим вимогам-принципам, а саме: пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Втім, у цьому випадку державним виконавцем не дотримано вказаних принципів та, як наслідок, міра запобіжного заходу у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_1 не є співмірною до існуючого на момент накладення арешту боргу.
Додатково судом у цьому судовому провадженні має бути надана правова оцінка поведінці відповідача, систематична неявка у судові засідання свідчить про відсутність заінтересованості відповідача у вказаному спорові й у подальшому збереженні заходів, встановлених на заборону відчуження майна боржника за виконавчим провадженням; додатково судом враховано й фактичне визнання відповідачем вимог позивача у цих правовідносинах, шляхом надання відомостей щодо відсутності заборгованості перед підприємством-відповідачем за використану теплову енергію.
Таким чином, враховуючи, що на сьогоднішній день у позивача не доведено допустимими доказами наявність заборгованості з виконання судового наказу про стягнення коштів на користь КП «Теплопостачання міста ОСОБА_3», зважаючи на фактичне визнання відсутності такої заборгованості відповідачем, суд вважає збереження арешту на майно позивача недоцільним та таким, що порушує його права, як власника арештованого майна.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зазначений принцип непорушності права власності реалізується в правилі ст. 321 ЦК України, відповідно до якого право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з розясненнями за постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про виключення майна з опису, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.
Враховуючи наведене, право власності позивача на належне йому майно підлягає судовому захисту з підстав, що наведені вище, а отже суд дійшов висновку про необхідність зняття арешту з майна відповідача, що накладений під час здійснення виконавчих дій під час звернення до виконання судового наказу № 2-н-2028/10 від 30.06.2011 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» за використану теплову енергію.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до ст. 16 ЦК України.
Керуючись ст. 41 Конституції України, п.1 ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 321, ст. ст. 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, ч.2 ст. 114, п.1 ч.1 ст.152, 169, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» про звільнення майна з-під арешту, за участі третьої особи Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити.
Зняти арешт з майна, належного на праві власності ОСОБА_1, що накладений постановою державного виконавця Другого Приморського Відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника й оголошення заборони на його відчуження за номером В-19/1315/28299431 від 17.10.2011 року під час примусового виконання судового наказу № 2-н-2028/10 від 30.06.2011 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» за використану теплову енергію.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: С.О. ПОГРІБНИЙ

23.05.2017