Справа № 135/1822/16-ц
Провадження № 2/135/58/17
08.02.2017 року Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,
при секретарі Паладій В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник позивача в судове засідання не з'явився. Згідно поданого клопотання просив розглянути справу без участі представника позивача на підставі необхідних доказів, наявних в матеріалах справи, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення судом.
Відповідач ОСОБА_1 не з'явився в судове засідання. Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не направив. З наявної в матеріалах справи відповіді виконачого комітету Ладижинської міської ради від 21.11.2016 року видно, що відповідач зареєстрований в АДРЕСА_1. Відповідач неодноразово викликався в судове засідання на розгляд справи, однак конверт із повісткою про повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, який направлено за адресою його місця реєстрації, повернуто до суду. За таких обставин, відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик вручено йому належним чином.
Враховуючи викладене, судом ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних та доказів, згідно з положеннями ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.
Кредитний договір ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 оформили шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В заяві сторони погодили, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Зазначено, що умови та правила банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобов'язалась виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг а також регулярно знайомитись з їх змінами.
Із наданого позивачем розрахунку видно, що позичальник ОСОБА_1 почав користуватись кредитною карткою з 30.03.2011 року.
Згідно довідки про умови кредитування (а.с. 6) вбачається, що на час підписання ОСОБА_1 анкети-заяви діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць, тобто 30 % річних. Відсоткова ставка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України ).
Відповідно до змісту ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що до неустойки, як виду забезпечення виконання зобов'язань, належать пеня та штраф.
Відповідно до п. 1.1.3.2.3 умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 вказано, що банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картковому рахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо банк не отримав повідомлення від клієнта протягом 7 днів про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.
Згідно з п. 1.1.5.20 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових обов'язків, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Аналогічне положення міститься в п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах визначених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.
Пунктом 2.1.1.12.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше непередбачено договором.
Згідно п. 2.1.1.12.6.1 умов та правил банківських послуг передбачено, що в разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню.
Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, надавши кредитні кошти позичальнику.
Відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач забов'язання за вказаним договором не виконав - порушив умови договору, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і згідно положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.
Статею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
З метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, судом направлявся лист представнику позивача від 08.08.2016 року, згідно якого роз'яснювались положення статей 10, 11 ЦПК України, роз'яснювались наслідки неподання суду доказів на підтвердження обставин, на які посилаються сторони.
Представник позивача до суду не з'явився, а згідно клопотання (а.с. 38 ) просив розглядати справу на підставні наявних в ній доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що він є частково обґрунтованим та правильним.
Так, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 7335,63 грн., яка згідно розрахунку складається із поточної та простроченої заборгованості (4868,6 грн. та 2467,03 грн. відповідно).
Також підлягає задоволенню позов в частині стягнення пені та комісій, розмір яких згідно розрахунку становить 3200 грн. Оскільки такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня був передбачений договором, а із розрахунку видно, що щомісяця за невиконання позичальником умов договору нараховувалась пеня.
Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів, суд виходить з такого.
Ретельно перевіривши та проаналізувавши розрахунок заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем, судом встановлено, що даний розрахунок є не обґрунтований в частині нарахування процентів за кредитним договором після 01.03.2014 року.
Так, судом встановлено, що порядок нарахування процентів за користування кредитом в різні періоди здійснюється по різному. Це видно, наприклад, з того, що за однаковим розміром заборгованості (сума поточної та простроченої заборгованості) в різні дати нараховуються різна сума процентів при однаковій відсотковій ставці. Так, наприклад, на 30.04.2014 року: при сумі залишку поточної заборгованості за тілом кредиту (колонка 3 в розрахунку) 4868,6 грн. за 1 день нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості 8,57 грн., а на суму простроченого тіла кредиту (колонка 5 в розрахунку) 2467,03 грн. нараховано 5,36 грн. Тоді як, наприклад, станом на 30.07.2014 року за такими ж сумами поточної та простроченої заборгованості за тілом кредиту (4868,6 грн. та 2467,03 грн. відповідно) за 1 день нараховано вже більшу суму процентів - 8,78 грн. та 7,1 грн. відповідно. При цьому відсоткова ставка є однаковою - 30 % річних. В подальшому з розрахунку видно, що щомісяця за тою ж сумою тіла кредиту нараховуються все більші проценти. А під кінець розрахунку, наприклад 30.10.2015 року, видно, що на суму поточного боргу 4868,6 грн. за 1 день нараховано вже 8,87 грн. процентів, тоді як на меншу суму простроченого тіла 2467,03 грн. нараховано значно більшу суму процентів - 46,82 грн. при цьому в розрахунку значиться однакова відсоткова ставка 43,2 % річних.
Вказані обставини свідчать про те, що розрахунок процентів за користування кредитними коштами в різні періоди після 01.03.2014 року, в наданому позивачем розрахунку здійснюється по різному. При цьому, в позовній заяві жодного обґрунтування правильності такого розрахунку позивачем не наведено. А скористатись своїм процесуальним правом надати особисті пояснення по справі представник позивача не виявив, хоча судом вживались належні заходи для дачі представнику позивача такої можливості.
Судом встановлено, що до 01.03.2014 року банком правильно нараховувались проценти згідно умов кредитного договору, за виключенням того, що згідно п. 2.1.1.12.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році. Що підтверджується і прикладами проведення розрахунку і повернення кредитних коштів, що додані до довідки про умови кредитування (а.с. 5).
Банком же проведено розрахунок процентів виходячи із 365 днів у році. Однак, враховуючи, що розрахунок виходячи із 365 днів у році фактично проведено на користь відповідача, тому суд, виходячи із положень ст. 11 ЦПК України, вважає можливим застосування такої формули для розрахунку заборгованості, яка проведена позивачем до 01.03.2014 року у наданому розрахунку.
Тому є обґрунтованими та правомірними вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом до 01.03.2014 року, а саме в розмірі 377,46 грн., тобто в сумі, яка вказана накопичувальним підсумком (колонка 12) в розрахунку до 01.03.2014 року (а.с. 3-4).
Разом з тим, встановлено, що починаючи з 01.03.2014 року розрахунок процентів банком було проведено невірно, всупереч умовам кредитного договору. Обгрунтування зміни порядку нарахування процентів та доказів, що вказували б на правомірність і правильність нового порядку нарахування процентів позивачем не надано.
Крім того, судом встановлено, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 3-4) видно, що з 01.09.2014 року було збільшено процентну ставку за кредитом до 34,8 % річних, з 01.04.2015 року - до 43,2 % річних.
При цьому позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що в ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, Україна, було прийнято рішення про збільшення процентної ставки за кредитом. Не надано також позивачем і доказів того, що про зміну процентної ставки було належним чином повідомлено відповідача відповідно до умов п. 1.1.3.2.3 умов та правил надання банківських послуг, чи доказів того, що відповідач дав свою згоду на збільшення процентної ставки.
Таким чином, банком не доведено настання власне умов встановлених в договорі для підвищення процентної ставки, наявність з цього питання рішення відповідного органу чи посадової особи, а відсутність наведених доказів унеможливлює перевірку обґрунтованості підвищення процентної ставки та власне розмір підвищення. Також банком не доведено дотримання процедури повідомлення боржника про підвищення процентної ставки.
З розрахунку заборгованості видно, що після збільшення процентної ставки відповідач платежів на погашення кредиту не здійснював.
У абз. 3, 4 п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України.
При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
За відсутності в матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки за кредитним договором, суд вважає, що позивачем не доведено, що таке підвищення здійснено банком відповідно до закону та відповідної процедури підвищення процентної ставки, встановленої умовами договору.
Враховуючи те, що банком не доведено правомірності підвищення процентної ставки, оскільки розмір заборгованості за тілом кредиту є сталим і становить 7335,63 грн. (сума поточної та простроченої заборгованості), виходячи із однакової процентної ставки за кредитом 30 % річних, суд вважає за можливе зробити перерахунок нарахованих банком процентів за користування кредитом після 01.03.2014 року. Проценти обраховані за формулою: сума боргу за тілом кредиту х 30% річних : 100% : 360 днів х кількість днів в періоді.
Таким чином заборгованість за процентами за період з 01.03.2014 року по 31.03.2016 року включно становитиме: 7335,63 грн. х 30 % : 100 % : 360 днів х 976 день = 5966,31 грн.
З урахуванням процентів, нарахований до 01.03.2014 року (377,46 грн.), загальна заборгованості за процентами по кредиту становитиме 6303,77 грн. (377,46+5966,31).
Згідно позовної заяви та розрахунку позивач просить стягнути 500 грн. фіксованої частини штрафу, передбаченого п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг. Дана вимога підлягає задоволенню.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати мають бути присуджені позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 20, 526, 548-550, 610-612, 625, 626, 629, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 383,08 грн..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії з додержанням вимог ст. 229 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: