справа № 166/144/17
провадження № 2/166/68/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт. Ратне 06 квітня 2017 року

Ратнівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Лозицького С.О.

за участю секретаря Заєць Н.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі смт. Ратне справу за позовом ОСОБА_1 до Ратнівської селищної ради Ратнівського району Волинської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання права власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування, та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права на 7/12 частки майна,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі-Позивач) звернулась в суд з позовом до Ратнівської селищної ради Ратнівського району Волинської області (надалі-Відповідач) третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання права власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько Позича ОСОБА_6 З дня його смерті відкрилась спадщина на житлове будинковолодіння, що йому належало.

20.10.1997 року ОСОБА_6 на випадок сворєї смерті склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори Свербою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 1649. Згідно даного заповіту Позивач є спадкоємцем належної спадкодавцю частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і побутових споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, а його дружина ОСОБА_4 в силу ст. 1238 ЦК України має право довічного проживання в цьому будинку.

Будучи спадкоємцем за заповітом, Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 шляхом вступу в володіння та управління спадковим майном, у тому числі шляхом обробітку земельної ділянки, догляду за житловим будинком.

Через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на будинок Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Статтею 392 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що в разі відсутності у власника майна документів, що засвідчують його право власності, він може звернутись до суду з позовом про визнання права власності.

Згідно інформації комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_6 згідно договору дарування, посвідченого Ратнівською державною нотаріальною конторою від 04.01.1991 за №4 та акту приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку затвердженого рішенням виконкому Ратнівської селищної Ради народних депутатів від 11.01.1994 року №1.

Вищенаведену обставину Позивач підтверджує реєстраційним посвідченням від 18.02.1994 року, що записано в реєстрову книгу №6 за реєстровим №704.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №23975736 від 17.06.2010, наданого Ратнівською державною нотаріальною конторою, 07.10.2003 року заведено спадкову справу №49490488, після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, Позивач зазначає, що оскільки свідоцтво про право власності покійного ОСОБА_6 на будинковолодіння не може бути видане в силу п. 11 ч. 2 ст. 346 Цивільного кодексу України, вказана обставина змусила Позивача звернутись в суд з позовом до селищної ради, у зв'язку з тим, що відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, спадщина переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

15.02.2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права на 7/12 частки майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування від 04.01.1991 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 останньому була подарована 1/2 частина недобудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 процент готовності якого складав 58%. В період з 04.01.1991 року по 18.02.1994 року до отримання реєстраційного посвідчення прийнятого в експлуатацію житлового будинку на праві особистої власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за спільні кошти проводили оздоблювальні внутрішні роботи, здійснювали підключення електро-газопостачання в даному житловому будинку, тобто спільними зусиллями та спільними грошовими коштами завершили дане будівництво процент виконаних робіт в даному випадку становив 42% від загального об'єму виконаних робіт. Факт будівництва з початку й до завершення може посвідчити невістка ОСОБА_9 та інші свідки при потребі.

Згідно ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З дня смерті чоловіка відкрилась спадщина на майно, яке йому належало.

Ще при житті ОСОБА_6 20.10.1997 року склав заповіт, зміст якого передбачав, що належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і побутових споруд заповів ОСОБА_1 з наданням права довічного проживання в цьому будинку ОСОБА_4

ОСОБА_4 звернулась до Ратнівської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_6

В судовому засіданні Позивач та її представник позов підтримали з підстав зазначених в позовій заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 підтримаав позовні вимоги третьої особи ОСОБА_4

Повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які Позивач та Третя особа посилаються в обґрунтування доводів, які були покладені в основу позовних вимог за кожним із поданих позовів, а також заперечень на позови, дослідивши докази, подані на підтвердження таких, з врахуванням вимог процесуального закону про належність та допустимість доказів, Ратнівський районний суд дійшов висновку про часткову обгрунтованість вимог кожної із позовних заяв, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин. Надалі - Закон), громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ст. 13 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 534 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), чинного на дату смерті ОСОБА_6, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

Із заповіту, складеного 20.10.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори Свербою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 1649 вбачається, що ОСОБА_6 належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і побутових споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 з наданням права довічного проживання в цьому будинку дружини - ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 відділом реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції Волинської області, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України Позивач після смерті спадкодавця прийняла спадщину за заповітом шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк (аркуш справи 49).

Разом з цим, досліджуючи обставини, викладені у позовній заяві третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, судом було встановлено наступне:

Відповідно до припису ст. 62 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин (дата смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4) якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч. 2 ст. 67 СК України (в редакції, чинній на ІНФОРМАЦІЯ_4) передбачає право одного з членів подружжя скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

З наявного у справі свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 (аркуш справи - 42) вбачається, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_6) було зареєстровано 12.05.1957 року, про що зроблено відповідний запис у книзі записів актів громадянського стану №18.

Відповідно до копії Акту приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку від 11.01.1994 року (аркуш справи - 14) було прийнято в експлуатацію будинок, розташований в АДРЕСА_1.

Згідно копії реєстраційного посвідчення від 18.02.2004 року, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації ? частина житлового будинку, розташованого в селищі АДРЕСА_1 зареєстрована за громадянином ОСОБА_6 на підставі Договору дарування, посвідченого Ратнівською «держнотконторою» 04.01.1991 р. №4 та акту приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку від 11.01.1994 року було прийнято в експлуатацію будинок, розташований в АДРЕСА_1.

Викликані в судове засідання та допитані як свідки: ОСОБА_12 (дочка Позивача та онука Третьої особи), ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_14 (брат Позивачки та син Третьої особи) зазначили, що будівництво будинку здійснювалось спільними зусиллями ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як членів подружжя.

Беручи до уваги наведене в сукупності з нормами законодавства, діючого на дату виникнення спірних правовідносин, Суд дійшов висновку про те, що оскільки право власності на будинок, визнання права власності на який є предметом спірних правовідносин у даній справі, виникло у ОСОБА_6 на момент перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_4, ? частина вказаного житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому, твердження Позивача у справі та його представника про те, що з моменту видачі реєстраційного посвідчення на ? частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_6 саме у нього виникло право власності на даний будинок, а отже вказане майно не є об'єктом спільної сумісної власністю подружжя, не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повній мірі, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналогічну за змістом норму містить і ст. 16 Закон України «Про власність», чинного на момент виникнення права власності на будинок, відповідно до якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (надалі - Інструкція), об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селиш міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Згідно п. 7 Інструкції реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1.

Відповідно до п. 8 додатку №1 до Інструкції, правовстановлюючими документами, серед іншого, є нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, дарування, міни будинків (домоволодінь), договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного утримання продавця покупцем.

З огляду на наведене, беручи до уваги системний аналіз наведених вище норм матеріального права, Ратнівський районний суд Волинської області звертає увагу, що право власності на спірний будинок як на об'єкт нерухомого майна, виникло у подружжя саме з моменту державної реєстрації такого права - 18.02.1994 року, тобто з моменту видачі Волинським обласним бюро технічної інвентаризації відповідного реєстраційного посвідчення.

При цьому, та обставина, що вказане посвідчення видане на ім'я лише ОСОБА_6, не може слугувати підставою вважати, що право власності на спірний будинок з допоміжними спорудами виникло лише у спадкодавця, оскільки об'єктивне юридичне право власності на вказане майно виникло в момент перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у шлюбних відносинах.

При цьому, твердження представника Позивача про те, що згідно договору дарування від 04.01.1991 року ОСОБА_8 подарував ? частину недобудованого жилого будинку, процент готовності якого становив 58% в селищі АДРЕСА_1, як на підставу вважати, що власником вже 1/2 зареєстрованого будинку, розташованого за тією ж адресою, є виключно ОСОБА_8, є необґрунтованим, оскільки об'єкт, який був подарований та об'єкт, право власності на який зареєстровано згідно вказаного реєстраційного свідоцтва, є два різні об'єкти права власності.

Окрім того, відповідно до свідчень, які надали в судовому засіданні при розгляді даної справи свідки, викликані за клопотаннями Позивача та Третьої особи (ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_15), вказаний будинок був збудований шляхом спільної трудової та фінансової участі членів подружжя - ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Також, вказані свідки підтвердили, що ОСОБА_8, після смерті свого чоловіка вступила у фактичне володіння спадковим майном - будинком, розташованим в смт. АДРЕСА_1.

Отже, ? будинку, право власності на який зареєстровано відповідно до реєстраційного посвідчення від 18.02.1994 року, є спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до змісту наявної в матеріалах справи копії заповіту від 20.10.1997 року, ОСОБА_10, на випадок своєї смерті, належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і побутових споруд, що знаходяться в селищі АДРЕСА_1, заповів дочці - ОСОБА_1 (Позивачу у справі) з наданням права довічного проживання в цьому будинку дружині - ОСОБА_4

Таким чином, з огляду на наведене, беручи до уваги вимоги чинного законодавства ОСОБА_6 мав право скласти заповіт, розпоряджаючись лише належною йому часткою в спільному сумісному майні подружжя - в 1/2 будинку з відповідними допоміжними спорудами, що ним і було зроблено.

З огляду на наведене, ОСОБА_6 заповів ? будинку своїй дочці - ОСОБА_1

При цьому, ? будинку є власністю Третьої особи, як члена подружжя, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 в цій частині слід задовольнити та визнати право власності Третьої особи на 1/4 будинку з допоміжними приміщеннями.

Окрім того, відповідно до норми ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 року з відповідними змінами та доповненнями) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Беручи до уваги ту обставину, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_4 досягла пенсійного віку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення НОМЕР_3 від 29.10.2008 року, незалежно від змісту заповіту Третя особа має право на обов'язкову частку, яка повинна становити не менше двох третин частки, яка належала б кожному з членів сім'ї спадкодавця при спадкоємництві за законом.

Згідно припису ч. 1 ст. 529 ЦК України, в редакції, чинній на дату смерті спадкодавця, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

З огляду на наведене, спадкоємцями першої черги ОСОБА_6 є його дружина - ОСОБА_4, донька - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_14.

За таких обставин, беручи до уваги наведені вище норми матеріального права, обов'язкова частка при спадкуванні, яка повинна належати ОСОБА_4 у будинку з відповідними допоміжними спорудами, становить 1/18 частини від усього будинку з допоміжними спорудами.

Разом з цим, будучи обмеженим позовними вимогами Третьої особи, відповідно до яких ОСОБА_4 просить визнати за нею право власності на обов'язкову частку у розмірі ? частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом.

З огляду на наведене, позовна вимога ОСОБА_4 щодо визнання права власності на обов'язкову частку підлягає задоволенню.

Таким чином, беручи до уваги наведене вище, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на 7/12 частки будинку, господарських споруд та побутових споруд, підлягають задоволенню частково. Третю особу слід визнати власником 7/24 житлового будинку, та 7/12 господарських будівель та побутових споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Щодо позовної вимоги про повернення ОСОБА_4 оригінали документів, то Ратнівський районний суд Волинської області звертає увагу на ту обставину, що звертаючись з нею до суду, Позивач не довів тієї обставини, що вказаними документами володіє Позивач у справі і таке володіння є незаконним.

За таких обставин, позов Третьої особи в цій частині є необґрунтованим, а отже й таким, в задоволенні якого слід відмовити.

З огляду на наведене, частковому задоволенню й підлягає позов ОСОБА_1 до Ратнівської селищної ради за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання права власності на ? житлового будинку з господарськими будівлями і побутовими спорудами. Таким чином, ОСОБА_1 слід визнати власником 5/24 житлового будинку, та 5/12 господарських будівель та побутових споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позови підлягають частковому задоволенню і Позивачем та Третьою особою сплачено документально підтверджені судові витрати згідно заявлених позовних вимог, Суд здійснює розподіл судових витрат в межах сплачених учасниками цивільного процесу коштів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 1216 , 1223, 1241 ЦК України, ст. ст. 10,11,60,212,213,215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Позов ОСОБА_1 до Ратнівської селищної ради Ратнівського району Волинської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання права власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування задоволити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, власником 5/24 житлового будинку, та 5/12 господарських будівель та побутових споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

В решті позовних вимог відмовити.

2.Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права на 7/12 частки майна задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, власником 7/24 житлового будинку, та 7/12 господарських будівель та побутових споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Лозицький С.О.