Справа № 460/2277/15 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/342/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.1), який уточнив під час розгляду справи (а.с.70), з остаточними вимогами про стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 7023 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн., завданої пошкодженням належного йому майна внаслідок протиправних дій відповідача по пробиттю трьох коліс в причепі до трактора марки «ЮМЗ» та написанням на воротах його гаражу висловлювань в непристойній формі, а також 2600 грн. витрат на придбання палива для поїздок транспортним засобом у Яворівський РВ ГУМВСУ у Львівській області та Яворівський районний суд, які позивач відносить до судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що спочатку він звернувся із заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 ч.1 КК України, однак, постановою Яворівського РВ ГУМВС України у Львівській області від 04.03.2015 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку із не встановленням особи, яка заподіяла шкоду, та за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення і роз'яснено йому право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до винної особи про відшкодування завданої йому шкоди.

Позивач вважає, що в матеріалах заведеного за його заявою кримінального провадження є достатньо доказів, які вказують на вину відповідача у заподіянні йому шкоди, однак, відповідач в добровільному порядку не бажає її відшкодовувати.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04.08.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що факт заподіяння йому шкоди, її розмір та факт заподіяння шкоди саме відповідачем підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким суд не дав належної правової оцінки, зокрема, показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знаходились в складі слідчо-оперативної групи, що оглядала місце події.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не з'явився, подав письмові заперечення на апеляційну скаргу та заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.123, 124).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

За загальним правилом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що факт вчинення відповідачем ОСОБА_4 протиправних дій щодо майна позивача матеріалами кримінального провадження, заведеного за заявою ОСОБА_2, не підтверджений, оскільки в постанові слідчого Яворівського РВ ГУМВС України у Льівській області від 04.03.2015 року про закриття кримінального провадження (а.с.27, 30), внесеного 20.09.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001327 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, вказано, що встановити особу, яка вчинила написи на воротах гаражу та пробила колеса від причепа ОСОБА_2, не вдалось, а інших доказів на підтвердження цього факту та вини відповідача у заподіянні шкоди, окрім, як копій з матеріалів названого кримінального провадження, позивачем до суду надано не було, а тому районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки встановлення лише факту заподіяння позивачеві майнової шкоди не є в силу вимог статті 1166 ЦК України достатнім для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню майнової шкоди при недоведеності факту заподіяння такої шкоди саме відповідачем.

Посилання позивача на показання допитаних в судовому засіданні, як свідків працівників слідчо-оперативної групи ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як на доказ для підтвердження факту вчинення відповідачем названих вище протиправних дій, є безпідставними, оскільки показання цих свідків є в матеріалах кримінального провадження (а.с.13-18), проте, за наслідками проведення всіх слідчих та оперативних дій працівниками Яворівського РВ ГУМВСУ винну особу встановлено не було, про що зазначено у вказаній вище постанові про закриття кримінального провадження. Крім того, показаннями цих свідків підтверджується лише той факт, що під час проведення слідчої дії відповідач знаходився в стані алкогольного сп'яніння і не давав категоричних відповідей на поставлені йому запитання, а факт існування між сторонами неприязних відносин не може бути підтвердженням вчинення протиправного діяння саме відповідачем, оскільки в силу вимог ч.3 ст.60, ст.ст.212, 213 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не доведеним є також факт заподіяння позивачеві з вини відповідача моральної шкоди, про яку він вказує у своїй позовній заяві, а тому колегія суддів погоджується із висновком районного суду про безпідставність заявлених позивачем вимог.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.