Єдиний унікальний номер 229/4292/16-ц Номер провадження 2/229/132/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

в складі:

головуючого - судді Гонтар А.Л

при секретарі Костенко В. М.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившими права на користування житловим приміщенням -

в с т а н о в и в :

09.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання втратившими права на користування житловим приміщенням.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. В даної квартирі крім неї також зареєстровано ОСОБА_2. З листопада 2013 року відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В квартирі не має його речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні її власністю, визнавши ОСОБА_2, таким, що втратив право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 з'явилась, підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, суду надана судова повістка з відміткою про неможливість вручити повістку оскільки відповідач за місцем реєстрації не мешкає.

Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується договіром купівлі-продажу від 17 вересня 2010 року (а.с.4) .

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З матеріалів справи встановлено, що у належній позивачці квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 10 лютого 2012 року зареєстровано ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сім"ї від 16 вересня 2015 року, довідкою реєстраційної служби № 16-5633/18-01 від 19 грудня 2016 року (а.с.20)

ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивачки.

Відповідно до рішення Дружківського міського суду від 01 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано та відповідач в квартирі не мешкає з 2014 року.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки).

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Звертаючись до суду з позовом 09.12.2016 року ОСОБА_1 просила визнати відповідача ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з листопада 2013 року, тобто понад три роки.

Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача ОСОБА_1 виникло з моменту державної реєстрації, тобто 02 листопада 2010 року.

Таким чином, на час звернення власника квартири до суду (09.12.2016 року ) з позовом про визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, минуло шість років, та три роки минуло з зазначеного в позові моменту відсутності ОСОБА_2 в спірному житловому приміщенні, а тому є усі правові підстави для визнання ОСОБА_2, таким, що на час звернення позивача до суду втратив право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України.

Оскільки відповідач не мешкає у квартирі АДРЕСА_3, не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не є членом сім'ї позивача, не має права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150,156 ЖК України, ст.391,405 ЦК України, ст..10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившими права на користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_4.

Скасувати реєстрацію ОСОБА_2 , який народився 16.09.1987 року у місті Слов"янськ Донецької області за адресою: АДРЕСА_5.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Дружківського міського суду А. Л. Гонтар