Справа № 673/145/16-ц
Провадження № 2/673/8/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретарів судових засідань ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражня цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до

ОСОБА_4

про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

встановив:

03 лютого 2016 року позивач звернувся до суду, вказавши, що 28 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а також що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Проте відповідачем було порушено умови кредитного договору щодо своєчасного повернення грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту в сумі 13664,24 грн., яку позивач просить стягнути на його користь. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Представник позивача до суду не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, в якій вимоги позову підтримав у повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, уповноваживши на ведення справи в суді представника. Останній в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з цим, із наявного в матеріалах справи письмового заперечення на позов вбачається, що відповідач та його представник позову не визнають, вважаючи його необґрунтованим. Так, вони стверджують, що при укладенні кредитного договорусторонами не було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, відповідач не була у повній мірі проінформована банком про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Також банком не надано доказів про те, що відповідачу було видано кредитну картку і обумовлена договором сума грошових коштів була перерахована на рахунок позичальника. В ході судового розгляду, крім того, стороною відповідача подано до суду заяву про застосування щодо спірних правовідносин строку позовної давності, із посиланням на те, що оскільки про порушення свого права банк дізнався ще 10 листопада 2009 року, а до суду звернувся з позовом лише 03 лютого 2016 року, тобто за межами трьохрічного строку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що 28 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як вбачається з наявної у справі копії статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», останнє є правонаступником всіх прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог повністю підтверджуються наявними в матеріалах справи анкетою-заявою позичальника ОСОБА_4, а також Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Так, відповідно до пунктів 6.5, 6.7 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник ОСОБА_4 зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а також слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Із наявної в матеріалах справи анкети-заяви позичальника встановлено, що ОСОБА_4 була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку та згідна, що її заява разом з зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає кредитний договір між нею та позивачем, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_4 у вказаній заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Крім того, із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку ОСОБА_4 зясовано, що договір відповідачем фактично виконувався, оскільки вона періодично сплачувала передбачені договором кошти.

З огляду на наведене, судом не приймаються до уваги доводи сторони відповідача, наведені в заперечення позову в тому, що при укладенні кредитного договору між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, а обумовлені договором грошові кошти не були перераховані на рахунок відповідача.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Судом встановлено, що банк повністю виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, надавши обумовлену договором суму грошових коштів позичальнику ОСОБА_4 Проте остання всупереч умовам кредитного договору порушила строки повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на30 листопада 2015 року склала 13664,24 грн., із них: заборгованість по кредиту 7535,52 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 4489,95 грн., заборгованість по комісії (пені) у розмірі 750,00 грн., а також нарахований відповідно до п. 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 250 грн. та штраф (процентна складова) 638,77 грн.

Вирішуючи обґрунтованість вказаного позивачем розміру заборгованості, судом враховується, що кредитним договором було передбачено повернення коштів щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, оскільки відповідач дані умови порушила, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору заборгованість по кредиту у розмірі 7535,52 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримала кредит зі сплатою 30,00 відсотків в місяць на суму заборгованості за кредитом.

Отже, оскільки борг по процентах станом на 30 листопада 2015 року становив 4489,95 грн. і на даний час він не сплачений, вимоги позивача про стягнення вказаної суми також є обґрунтованими.

При цьому судом приймається до уваги те, що сумнівів у розрахунку боргу наданого позивачем немає, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не надано.

При укладені кредитного договору сторони також домовились, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів відповідач зобов'язується сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині та в розмірі 5% від ціни позову. Зазначене передбачено п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Виходячи з наведених умов договору та законодавчих норм, а також беручи до уваги наявність факту порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, суд вважає, що в позивача, відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, виникло право на стягнення з відповідача штрафу в розмірі 888,77 грн.

Разом з цим, судом враховується положення ст. 61 Конституції України, згідно з яким ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільноправової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання зазначених положень Конституції України.

Зазначені висновки відповідають правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України №6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в позові банку в частині стягнення пені в розмірі 750,00 грн. слід відмовити.

Підсумовуючи вищенаведене, загальний розмір боргу за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 12913 грн. 29 коп. (7535,52 грн. + 4489,95 грн. + 888,77 грн.).

Вирішуючи обґрунтованість доводів сторони відповідача про застосування щодо спірних правовідносин строку позовної давності, суд керується положеннями Глави 18 Розділу V Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 5 цієї статті за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як встановлено судом із розрахунку заборгованості та виписки із рахунку, відповідач ОСОБА_4 неодноразово частково погашала кредит, здійснивши останній платіж 16 березня 2015 року в розмірі 400 грн.Наведене дає підстави суду зробити висновок про те, що в даному випадку має місце переривання строку позовної давності, передбачене ч.1 ст. 264 цього ж Кодексу, згідно з яким перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Правова природа штрафу така, що позовна давність до вимог про його стягнення обчислюється по факту порушення грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, більш ніж на 120 днів. Отже, позовна давність по штрафу має обчислюватись з того місяця, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, з врахуванням того, що строк внесення щомісячних платежів між сторонами погоджено 25 числом місяця, наступним за звітним, а п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів більш ніж на 120 днів боржник зобов'язався сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині та в розмірі 5% від ціни позову, після 16 липня 2015 року в позивача виникло право на стягнення з відповідача штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду 03 лютого 2016 року, тобто в межах строку як загальної, так і спеціальної давності, у звязку з чим відсутні підстави для відмови в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

В силу вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог банку на 94,5%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 1302 грн. 21 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 256, 258, 261, 267, 525-527, 549, 599, 610-612, 1049, 1050, 1054 ЦК України суд,-

вирішив:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4(ІПН №) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 12913 грн. 29 коп. (дванадцяти тисяч девятисот тринадцяти гривень, 29 копійок) та судові витрати в розмірі 1302,21 грн.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд Хмельницької області.

Суддя: ОСОБА_1