Справа № 399/979/16-ц
Провадження № 2/399/49/17
Рішення

Іменем України

24 квітня 2017 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судового засідання Гриценко Т.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та поділ спільного майна подружжя,

вирішив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому після уточнення позовних вимог просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу № 01102/5342/2016 від 04.05.2016 року автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВІ 7352 СЕ (раніше - В А 3577 ВС), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Визнати за нею, ОСОБА_1, та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВІ 7352 СЕ (раніше - ВА 3577 ВС), кожному.

Свій позов мотивувала тим, що вона 12.08.2005 року уклала шлюб з ОСОБА_3, який був зареєстрований у Павлиській селищній раді Онуфріївського району Кіровоградської області, актовий запис № 19. Під час шлюбу та за спільні кошти ними було придбано майно, що є спільною сумісною власністю, в тому числі і легковий автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС за 96000 (девяносто шість тисяч) гривень. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходилося у ОСОБА_3 З березня 2016 року сторони не підтримують подружні стосунки, проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а також не мають спільних інтересів та бажання надалі бути разом. Позивач та відповідач ОСОБА_3 не можуть дійти згоди щодо користування спільним майном, набутим під час шлюбу, в тому числі вищевказаним автомобілем. У звязку із цим, позивач неодноразово усно зверталася до ОСОБА_3 з пропозицією поділити набуте під час шлюбу майно в позасудовому порядку шляхом укладення відповідного договору з подальшим його нотаріальним посвідченням, але постійно отримувала відмови. Відповідач, вважає вищевказаний автомобіль тільки своєю власністю та не має бажання його ділити. Враховуючи той факт, що останнім часом спільне життя із відповідачем не склалося, разом вони не проживають та спільне господарство ними не ведеться з березня 2016 року - позивачу було невідомо місцезнаходження спільно придбаного автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС. Оскільки ОСОБА_3 не вважає за потрібне про це повідомляти позивача та надавати користуватися спільним авто, вона вирішила поділити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю.

04.05.2016 року позивачу стало відомо, що автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС, 04 травня 2016 року був проданий третій особі - відповідачу, ОСОБА_4, про що позивачу нічого не було відомо. Також ОСОБА_1 дізналася, що автомобіль переоформлений в м. Кременчук, в Територіальному сервісному центрі 5342 Регіонального сервісного центру МВС у Полтавській області, з видачею нового Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на імя ОСОБА_4 та присвоєний реєстраційний номер - ВІ 7352 СЕ. Відчужений відповідачем ОСОБА_3 автомобіль марки "Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС (реєстраційний номер після зміни реєстрації - ВІ 7352 СЕ) є цінним майном, а тому, позивач вважає, що відповідно до ч. З ст. 65 Сімейного кодексу України, її згода на відчуження цього автомобіля мала б бути подана письмово. В тім, вона ані усної, ані письмової згоди на відчуження вищевказаного автомобіля не надавала. Відповідач ОСОБА_4, як набувач за угодою, знала що відповідач ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому законом шлюбу, все ж таки діяла несумлінно, тобто знала або повинна була знати, що другий з подружжя згоди на укладання договору не давав. Укладена одним із подружжя угода, пов'язана з розпорядженням спільним майном обох з них, може бути визнана недійсною з мотивів відсутності згоди на це другого з подружжя лише на його вимогу й лише у випадках, коли доведено, що друга сторона знала або повинна була знати про незгоду другого з подружжя з укладенням даної угоди. ОСОБА_3 знав, що згоди позивача на вчинення ним такого правочину не було, а також не мав повноважень на вчинення таких дій. Таким чином автомобіль марки "Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, до дня його продажу, був у спільній власності та користуванні більше року та не міг бути реалізований через укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що в період шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 вона працювала та отримувала заробітну плату, а також в неї були додаткові доходи, а саме її батьки віддали будинок сестрі і за половину вказаного будинку сплачували їй кошти. В період шлюбу був придбаний автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer в м. Кременчуці Полтавської області за 96000 гривень. Позивач також зазначила, що їй стало відомо, що у травні 2016 року вказаний автомобіль було продано. В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer був придбаний за рахунок продажу іншого автомобіля та коштів, що були в сім"ї.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а також надав пояснення згідно поданого позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що у 2008 році помер батько, у його власності був будинок, автомобіль та квартира. Відповідач для себе обрала квартиру, так як їй звично було проживати в місті, а відповідач по справі ОСОБА_3 обрав для себе будинок. Коли помер батько і прийшов час приймати спадщину то вони зібралися разом, а саме вона, її брат та відповідач по справі ОСОБА_3 та їх мама і порадившись між собою вирішили, що ОСОБА_4 прийме спадщину, а мама та брат ОСОБА_3 напишуть заяви про відмову у прийнятті спадщини на користь неї. ОСОБА_4 оформила спадщину після смерті батька на своє ім"я. Продавши будинок відповідач поклала кошти на депозитний рахунок. Через деякий час приїхав відповідач і вона з депозитного рахунку для нього зняла кошти в сумі 100000 гривень, за які і було придбано спірний автомобіль.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. так як вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими. Крім того надала пояснення згідно поданого заперечення на позов.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивач по справі є її сестрою. ОСОБА_1 в свідка брала в борг кошти в сумі 10000 гривень на придбання автомобіля в кінці жовтня 2012 року. Кошти повертала позивач протягом року частинами.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що в неї є дві доньки. Вона купувала будинок для доньки, яка є позивачем по справі, одна вирішила вказаний будинок залишити меншій доньці, а за його половину віддати кошти позивачу. Кошти за частину будинку в сумі 4500 доларів повинні були бути використані на купівлю автомобіля. Свідку також відомо, що сторони спочатку купили автомобіль «Девятку», через деякий час продали його і до витрачених коштів доклали певну суму та придбали спірний автомобіль Mitsubishi.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що відповідачі є її рідними племінниками, а позивач бувша невістка. Також пояснила, що коли був живий її брат, то він заробив на квартиру та будинок. Брат хотів залишити дочці квартиру, а сину будинок. Після смерті брата відкрилася спадщина на належне йому майно, які отримала ОСОБА_4 Через деякий час ОСОБА_4 віддала ОСОБА_3 кошти за проданий будинок, які були витрачені на купівлю автомобіля.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та поділ спільного майна подружжя слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Судом встановлено, що 12.08.2005 року сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб у Павлиській селищній раді Онуфріївського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с. 17/. Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю.

Згідно вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС, що підтверджується договором купівлі-продажу від 4 травня 2016 року /а.с. 88/.

З матеріалів справи також вбачається, що 04.05.2016 року автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС був проданий третій особі - відповідачу, ОСОБА_4 та переоформлений в м. Кременчук, в Територіальному сервісному центрі 5342 Регіонального сервісного центру МВС у Полтавській області, з видачею нового Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на імя ОСОБА_4 та присвоєний реєстраційний номер - ВІ 7352 СЕ, що підтверджується договором купівлі продажу № 01102 від 04.05.2016 року та довідкою Територіального сервісного центру 5342 Регіонального сервісного центру МВС у Полтавській області /а.с. 51, 86-87/.

Згідно з ч. 1 ст.65 СК України дружина, чоловік, розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою.

Частиною 2 та частиною 3 цієї статті передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має правона звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Оскільки автомобіль є цінним майном, тому оспорюваний позивачем ОСОБА_1 правочин виходить за межі дрібного побутового і згідно ч. 3 ст. СК України позивач, як дружина, повина була надати письмову згоду на відчуження даного майна відповідачу ОСОБА_3 Так як, реєстрація автомобіля на іншу особу потребує державної реєстрації, то письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, то відповідно до ст.60 СК України, 368 ЦК України він є спільною власністю подружжя і володіння, користування та розпорядження цим майном необхідно здійснювати з урахуванням обмежень, встановлених ст.65 СК України, а саме за спільною згодою подружжя.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 листопада 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Крім того, судом встановлено, що 30 листопада 2008 року помер батько відповідачів, ОСОБА_9, а 30 січня 2010 року мати ОСОБА_10 /а.с. 54, 55/.

24 жовтня 2013 року між ПАТ КБ "Індустріалбанк" та ОСОБА_4 було укладено договір строкового вкладу /а.с. 56-60/.

Згідно розписки від 06.11.2013 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 173000 гривень за проданий житловий будинок згідно договору купівлі-продажу від 24.10.2013 року /а.с. 34/.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем ОСОБА_3 не доведено в судовому засіданні та не надано належних доказів того, що він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька та спірний автомобіль було придбано за його особисті кошти, що передбачено ч. 1 ст. 57 СК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями ст.ст.15, 60, 88, 208-209,213-215 ЦПК України, суд, -

встановив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 4 травня 2016 року № 01102/01/5342/2016.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВА 3577 ВС.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 693 гривні 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 693 гривні 10 копійок.

Зняти арешт з автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - ВІ 7352СЕ, зареєстрований за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 квітня 2017 року.

Суддя М.М. Лях