У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки «NissanAlmera», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та зобов'язати відділ державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) зняти арешт із вказаного автомобіля.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 червня 2005 року ОСОБА_3 надав на його ім'я довіреність, якою уповноважив на розпорядження належним йому автомобілем марки «Nissan Almera» 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, з правом його продажу, зняття з обліку та постановки на облік, за що він сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 72 500 грн, про що свідчить розписка.

Позивач зазначав, що у зв'язку з відсутністю у нього коштів спірний автомобіль не було знято з реєстраційного обліку та оформлено на його ім'я у встановленому законом порядку, проте вважав, що вказані розписка та нотаріально посвідчена довіреність свідчать про набуття ним права власності на цей автомобіль.

Посилаючись на те, що постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві у рамках виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості було накладено арешт та конфісковано спірний автомобіль, ОСОБА_2 просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, та встановивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, і цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_3, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для набуття права власності на транспортний засіб ОСОБА_2, який отримав довіреність на право володіння, користування та розпорядження спірним автомобілем.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур