Справа № 311/3607/16-ц
Провадження № 2/311/272/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Осінцевій Л.А.,

за участю:

представника позивачів - адвоката Коваленка В.В.,

представника відповідача Безсмертної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

22.12.2016 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначають, що їх син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 працював на Запорізькому залізорудному комбінаті кріпильником 3-го розряду 4 роки 07 місяців. 24 липня 2009 року на Запорізькому залізорудному комбінаті, внаслідок нещасного випадку, під час виконання наряду, їх син ОСОБА_6 був смертельно травмований. Згідно акту про нещасний випадок форми Н-1 за №9 від 13.08.2009 року, причинами нещасного випадку було встановлено, що під час виконання робіт по кріпленню торкрет - бетоном західної обгінної виробки центральної групи стволів горизонту 940 метрів ОСОБА_6 був уражений електричним струмом від контактного дроту електровозної відкатки горизонту 940 метрів, який відповідальні особи забули відключити від електричної мережі та заземлити.

Відповідно до акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 13.08.2009 року вказано, що комісія мала зустріч з членами родини потерпілого з метою розв'язання соціальних проблем, які виникли внаслідок нещасного випадку, та пропозиції щодо їх розв'язання відповідними органами.

Але їх соціальні проблеми по факту ніким не вирішувалися, так як вони не працювали на час, коли загинув їх син, з Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України вони страхового відшкодування не отримували за смерть їх сина.

Моральна шкода підлягає відшкодуванню підприємством, де працював їх син, відповідно до вимог ст.ст.23,1167,1168,1187 ЦК України та 09.08.2016 року вони звернулися до ПрАТ «ЗЗРК» із заявою про відшкодування їм моральної шкоди, завданої смертю їх сина ОСОБА_6 в сумі по 100000 гривень кожному з них. У відповіді від 23.08.2016 року відповідач зазначив про те, що вони готові задовольнити претензії нематеріального характеру, але до теперішнього часу відповідач виплату моральної шкоди у сумі 100000 гривень не провів

Також позивачі зазначають, що в результаті загибелі їх сина від нещасного випадку на підприємстві під час виконання ним трудових обов»язків, ними був отриманий сильний психологічний стрес від страти рідної душі, ради якої вони жили, працювали, що призвело моральних страждань, до втрати нормальних життєвих зв»язків, що вимагає від них додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода полягає в самому факті смерті їх сина, якого вони дуже любили, якого вони виховували з дня народження, навчали та який допомагав їм в усіх їх труднощах та в повсякденному житті. Після смерті сина вони відчувають постійний біль втрати, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт від смерті їх сина. У них часто виникає дратівливість, збудженість, непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях їх життя. Вони вимушені постійно приймати ліки та препарати для покращення свого життя, яке раптово погіршилося внаслідок смерті сина.

Тривалість моральних страждань продовжується і до теперішнього часу, це є нескінчений процес і його неможливо угамувати, біль притупляється, але їх страждання не зменшуються, оскільки вони втратили рідну єдину дитину - сина, якого їм більше не повернути. Вважають, що відповідач повинен понести кару за смерть їх сина та яка пов'язана з виплатою моральної шкоди, у зв"язку з чим вони вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом, в якому просять стягнути з відповідача: Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на їх користь компенсацію моральної шкоди, виходячи із засад розумності та справедливості в сумі 200000 гривень, по 100 тисяч гривень кожному, а також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 5120,00 гривень.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Коваленко В.В. заявлені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить позов задовольнити за викладеними у позовній заяві підставами та просить стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 100000 гривень, судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу адвоката в сумі 5120,00 гривень, а також стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «ЗЗРК» Безсмертна І.О. проти заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі, вважає позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 необґрунтованим, належними та допустимими доказами під час розгляду справи не доведеним та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди просить відмовити у повному обсязі за обґрунтуваннями, викладеними у письмових заперечення, які в судовому засіданні підтримала у повному обсязі. При цьому вважає, що розмір заявлених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позовних вимог надто завищеним та який просить визначити на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, розглянувши надані сторонами документи на обгрунтування, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно положень ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював на посаді підземного кріпильника 3 розряду підземної дільниці № 2 шахти "Прохідна" ПАТ "Запорізький залізорудний комбінат", його стаж роботи на підприємстві становив 04 роки 07 місяців, що вбачається з відомостей, зазначених у п.3 Акту про нещасний випадок форми Н-1 від 13 серпня 2009 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.12,13 зворот).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6, копія якого є в матеріалах справи (а.с.10), в графі "мати" зазначена: «ОСОБА_5», а в графі "батько" - "ОСОБА_3.

24 липня 2009 року о 04-00 годині на ЗАТ "Запорізький залізорудний комбінат" стався нещасний випадок, внаслідок якого під час виконання наряду, ОСОБА_6 був смертельно травмований, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 28.07.2009 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 149 (а.с.11).

Згідно акту про нещасний випадок форми Н-1 за № 9 від 13.08.2009 року, причинами нещасного випадку встановлено, що під час виконання робіт по кріпленню торкрет - бетоном західної обгінної виробки центральної групи стволів горизонту 940 метрів ОСОБА_6 був уражений електричним струмом від контактного дроту електровозної відкатки горизонту 940 метрів, який відповідальні особи забули відключити від електричної мережі та заземлити. Смерть ОСОБА_6 наступила від ураження технічною електрикою (а.с.12-14).

Як зазначено у п.10 вказаного Акту № 9 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженим 13 серпня 2009 року (форма Н-1) підземний кріпильник дільниці № 2 шахти "Прохідницька" ОСОБА_6 перед початком роботи в західній обгінній виробці ЦГС горизонту 940м не перевив наявність установленого переносного заземленого дроту, чим порушив вимоги п.п.2.6., 1.4.5 "Инструкции по охране труда НАОТ № 01.023-08 для подземного крепильщика" та п.IV абзац 2 "Проекта организации работ по креплению горных выработок торкрет-бетоном» (а.с.14).

Відповідно до Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 13 серпня 2009 року (форма Н-5) вбачається, що підземний кріпильник дільниці № 2 шахти "Прохідницька" ОСОБА_6 перед початком роботи в західній обгінній виробці ЦГС горизонту 940м не перевив наявність установленого переносного заземленого дроту, чим порушив вимоги п.п.1.4.5., 2.6 "Инструкции по охране труда для подземного крепильщика" та п.IV абзац 2 "Проекта организации работ по креплению горных выработок торкрет-бетоном» (а.с.15-18). За висновками комісії, з огляду на допущені порушення та важкість наслідків нещасного випадку, комісія вважала за необхідне: розглянути птання про відповідність займаній посаді та притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб та у даному Акті також зазначено, що комісія мала зустріч з членами родини потерпілого, розглянула на місця питання надання соціальної й матеріальної допоомги, роз»яснила членам родини їх права згідно діючого законодавства (а.с.17 зворот).

Вищезазначені Акт № 9 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), який затверджений 13 серпня 2009 року та Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 13 серпня 2009 року (форма Н-5) позивачами не оскаржені.

ПрАТ "Запорізький залізорудний комбінат" - гірничодобувне підприємство, основним видом діяльності якого є підземний видобуток залізної руди, яке виконує роботи в небезпечних підземних умовах, застосовує вибухові речовини та використовує багату кількість одиниць різного обладнання та механізмів. ПАТ "Запорізький залізорудний комбінат" за ознаками відповідно до Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» відноситься до об'єктів підвищеної небезпеки.

Як зазначено позивачами на обґрунтування заявлених позовних вимог, в Акті №9 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 13 серпня 2009 року (форма Н-1) та в Акті спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 24 липня 2009 року (форма Н-5) вказано про заходи щодо усунення причин нещасного випадку, притягнення відповідальних осіб до дисциплінарної відповідальності, але такі заходи не повернуть їм рідного сина, підприємство своєчасно не застосувало вказані заходи, які могли забезпечити безпечні умови праці для її сина.

09.08.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5, позивачі по справі, звернулися до відповідача ПрАТ "Запорізький залізорудний комбінат" із заявою про відшкодування їм моральної шкоди, завданої смертю їх сина ОСОБА_6 в сумі по 100000 гривень кожному (а.с. 19).

У відповіді відповідач ПрАТ "Запорізький залізорудний комбінат" за вих.№ 20/3668 від 23.08.2016 року зазначив про те, що на засіданні комісії розслідування нещасного випадку (протокол № 3 від 10.08.2009 року) позивачі неяких вимог матеріального і морального характеру та претензій до їх підприємства не висували, проте ПрАТ «ЗЗРК» не відмовлялось і не відмовляється надавати посильну допомогу (а.с.20). Проте до теперішнього часу відповідач ПрАТ «ЗЗРК» виплату позивачам компенсації моральної шкоди не здійснив, тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом.

У наданих письмових запереченнях проти позову відповідач по справі ПрАТ «ЗЗРК» зазначає, що відповідно до Акту № 9 від 13.08.2009 року форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, та акту спеціального розслідування нещасного випадку від 13.08.2009 року форми Н-5, смерть ОСОБА_6 сталася внаслідок невиконання вимог Інструкції з охорони праці самим потерпілим, і в результаті порушень вимог інструкцій з охорони праці начальником гірничої дільниці, гірничим майстром, які полягали у недостатньому контролі за дотриманням потерпілим вимог нормативних актів з охорони праці.

Ці факти зафіксовані у вищевказаних Актах, які позивачами не оскаржувались.

10.08.2009 року на засіданні комісії з спеціального розслідування нещасного випадку (протокол № 3) ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як члени сім'ї потерпілого, ніяких вимог матеріального і нематеріального характеру та претензій до підприємства ПрАТ «ЗЗРК» не висували, та лише після спливу 7 років, звернулися до ПрАТ «ЗЗРК» із заявою про виплату моральної шкоди. За ці сім років ОСОБА_3 один раз звернувся до Ради ветеранів ПрАТ «ЗЗРК» для надання йому путівки у санаторій - профілакторій «Гірник» ПрАТ «ЗЗРК», та путівка була йому надана. Всі інші соціальні питання не вирішувалися, оскільки позивачі до підприємства ПрАТ «ЗЗРК» для вирішенню соціальних проблем не зверталися.

Також, як зазначено відповідачем у письмових запереченнях проти позову, належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення стану здоров»я внаслідок смерті сина, до позовної заяви позивачами не долучено. Також розрахунку розміру моральної шкоди в сумі по 100 000 грн. кожному, позивачами не надано. Позов ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди з ПрАТ «ЗЗРК» вважають необґрунтованим, а розмір моральної шкоди завищеним (а.с.25-27).

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.

Разом з тим, відповідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Обов'язок належної організації охорони праці на підприємстві та забезпечення контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці лежить на роботодавцеві.

Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1); моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2); моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (частина 4).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тому, доводи відповідача ПрАТ "Запорізький залізорудний комбінат" щодо відсутності вини підприємства у заподіяні моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки спростовані відповідними актами форми Н-1 та форми Н-5 та положеннями чинного законодавства, відповідно до яких моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким в даному випадку є робота на підприємстві відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1); шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду при вирішенні вказаного питання необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 вказаної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору в частині розміру моральної шкоди, суд виходить з наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність та оцінки причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні та ступеня вини самого потерпілого, а також інші обставини, що мають суттєве значення для вирішення спору

Внаслідок смерті ОСОБА_6, який є сином позивачів по справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_3, позивачі дійсно зазнали сильного психологічного стресу, що призвело до їх моральних страждань, які виразилися у морально-психологічних хвилюваннях та тривалих переживаннях, пов»язаних з втратою назавжди близької та рідної людини - єдиного сина. Також позивачі втратили нормальні життєві зв'язки, що в подальшому вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя, був порушений їх нормальний ритм життя, також позивачі вимушені були витрачати особистий час для звернення за правовою допомогою та з позовом до суду, оскільки у добровільному порядку відповідач до теперішнього часу не відшкодував заподіяну їм моральну шкоду.

Тому, відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, виходячи з глибини, тривалості, обсягу душевних страждань, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін в організації свого життя, і наслідків, що настали, а також з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, в сумі по 30000 грн. кожному з позивачів та суд вважає, що вимоги позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ПрАТ «ЗЗРК» на користь позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рахунок компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі по 30000 грн. кожному. Стягнення саме такого розміру моральної шкоди, у даному випадку, на думку суду, буде достатнім і справедливим.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, оскільки позивачем не наведено чітких та конкретних підстав на відшкодування моральної шкоди саме в розмірі заявлених позовних вимог, в сумі по 100000,00 гривень кожному, тому враховуючи наведені норми та докази, а також наявність враховуючи всі обставини даної справи, які впливають на визначення саме розміру заподіяної моральної шкоди, зокрема на те, що смерть ОСОБА_6 сталася, у тому числі, з невиконання останнім вимог Інструкції з охорони праці, що підтверджено актом № 9 від 13.08.2009 року форми Н-1 про нещасний випадок та актом спеціального розслідування нещасного випадку від 13.08.2009 року та зазначені вище Акти позивачами не оскаржені та, керуючись конституційним принципом верховенства права та судовою практикою Європейського суду з прав людини, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає, що моральна шкода, завдана ОСОБА_5 та ОСОБА_3, у відповідності до пунктів 2 частини 2 статті 23 ЦК України полягає у тривалих душевних стражданнях, постійних переживаннях, пов»язаних з втратою близької людини - рідного сина, втратою нормальних життєвих зв'язків та звичного способу життя, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, перебуваючи у похилому віці та будучи на теперішній час непрацездатними за віком, та порушенні нормального ритму життя у зв'язку з необхідністю витрачання особистого часу для звернення за правовою допомогою та з позовом до суду.

Належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди саме в сумі по 100 000 грн. кожному з позивачів, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та їх представник суду не надали та під час судового розгляду справи суду не довели. Належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх заперечень проти позову в цілому представник відповідач також суду не надав.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5120,00 гривень, суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з п.2 ч.2 ст.79 ЦПК до судових витрат, серед іншого, належать і витрати на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (частина 1); граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (часть 2).

Питання компенсації витрат на правову допомогу адвоката врегульовано Законом України від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження вимог позивача ОСОБА_3 щодо стягнення витрат на правову допомогу, надані наступні документи: Угода про надання правової допомоги № 900 від 09.08.2016 року, з додатковою угодою від 09.12.2016 року до п.3.1. вищевказаної Угоди, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 06.06.1994 року, Акт виконаний робіт від 09.12.2016 року, квитанція № 917 від 09.12.2016 року на суму 8000 грн.

Згідно положень ст.ст.26,30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищенаведених правових норм, суду повинно бути надано Договір про надання правової допомоги між адвокатом і стороною по справі, яким відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.28 Правил адвокатської етики, встановлюються умови та розмір отримуваного адвокатом гонорару за надання правової допомоги клієнту.

За таких обставин, суд вважає, що сплачена позивачем ОСОБА_3 сума гонорару представнику в заявленій у позові сумі 5120,00 гривень не відповідає положенням ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо всіх істотних обставин, у тому числі кількості і тривалості судових засідань та витраченого часу на участь у них тощо, а суд фактично позбавлений можливості перевірити розмір понесених позивачем витрат на надання правової допомоги та встановити чи всі зазначені дії були необхідними для надання правової допомоги, та справедливість таких розрахунків.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката Коваленка В.В., здійснених ним безпосередньо під час судового розгляду даної цивільної справи в межах граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, встановлених законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року встановлений у розмірі 1600 грн.

Приймаючи до уваги, що зайнятість представника позивачів - адвоката Коваленка В.В безпосередньо під час судового розгляду даної цивільної справи в залі судового засідання складає: 2 години (відповідно до журналу судового засідання від 08.02.2017 року) (а.с.43-44) та, виходячи з встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2017 року в розмірі 1600 грн., компенсація витрат на правову допомогу має становити 1280,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1600,00 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб) * 40 % = 640,00 грн. * 2 години (загальна тривалість участі адвоката в судовому засіданні) = 1280,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума розумних витрат на правову допомогу адвоката Коваленка В.В. саме в розмірі 1280,00 грн., який приймав безпосередню участь в судовому засіданні 08 лютого 2017 року.

Суд не приймає до уваги розрахунок, здійснений адвокатом та викладений у Акті виконаних робіт від 09.12.2016 року щодо витраченого часу про надання правових послуг тривалістю 8 (вісім) годин та у квитанції № 917 від 09.12.2016 року про понесення витрат на правову допомогу в сумі 8000,00 грн., оскільки, як вбачається з Акту виконаних робіт виду послуг, вчинені та в подальшому оплачені позивачем ОСОБА_3 дії адвоката Коваленка В.В., пов'язані з консультацією по спірним питанням, підготовкою заяви до ПрАТ «ЗЗРК», підготовкою документів до позовної заяви та підготовкою позовної заяви до суду, в розумінні чинного ЦПК України, не є витратами, пов'язаними з розглядом цивільної справи, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 судових витрат у вигляді правових витрат в сумі понад 1280,00 грн. суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з вищевикладених підстав.

Крім того, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачі, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнені від сплати судового збору при пред'явленні позову до суду за даною категорією справ, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПрАТ «ЗЗРК» в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1102,40 грн. (551,20 грн. * 2 позовні вимоги) при пред»явлені до суду позову немайнового характеру за заявленими позивачами двома позовними вимогами немайнового характеру - щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_5 щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3, кожна із яких підлягає оплаті окремим судовим збором, виходячи з вимог Закону України «Про судовий збір» станом на час пред»явлення позивачами ОСОБА_3 позову до суду - 22.12.2016 року за ставкою на той час 0,4 мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2016 року становила 1378,00 грн. (1378,00 грн. * 0,4 = 551,20 грн.)

Керуючись ст.ст. 3, 4, 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.с.21,153.173,237-1 КЗпП України, п.п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (71674 Запорізька область Василівський район с.Мала Білозерка-4 Веселівське шосе, 7 км) на користь ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30000 (тридцять тисяч) гривень, витрати на правову допомогу в розмірі - 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок, а всього - 31280 (тридцять одну тисячу двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (71674 Запорізька область Василівський район с.Мала Білозерка-4 Веселівське шосе, 7 км) на користь ОСОБА_4 (ІПН - НОМЕР_2) в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30000 (тридцять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (71674 Запорізька область Василівський район с.Мала Білозерка-4 Веселівське шосе, 7 км) судовий збір в дохід держави в сумі - 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В.СИДОРЕНКО