Справа № 638/8201/15-ц
провадження № 2/638/1036/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий: суддя Штих Т.В.

при секретарі: Кондратюк І.В, ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Ленінського РВ ГУМВСУ України в Харківській області та державної казначейської служби України про стягнення суми моральної шкоди. У подальшому позовні вимоги неодноразово були змінені. В остаточному варіанті позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ та Головного управління національної поліції в Харківській області та просить стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь 328860 гривен, як компенсацію моральної шкоди, завданої йому діями працівниками міліції.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23 листопада 2004 року він знаходився в залі судового засідання Ленінського районного суду міста Харкова, де до нього підійшли працівники міліції, не надали документів, та затримали, завдавши тілесні ушкодження при затриманні. Після затримання позивач тривалий час знаходився на лікуванні. В результаті чого, він вважає, що відповідачами йому завдано моральна шкода.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, та просив стягнути 328860 гривен з першого відповідача. Стосовно другого зазначив, що він просто співвідповідач, вимог не заявив.

Представник Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, надав до суду письмові заперечення.

Представник Головного управління національної поліції в Харківській області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справ, суд вважає, що позовні вимоги в остаточному варіанті, такі, що не підлягають задоволенню.

Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог, та необхідності відмовлення їх задоволення, виходячи з наступного.

Позивач фактично оскаржує неправомірні дії працівників Ленінського РВ ХМУ МВС України, при цьому позовні вимоги помилково висуває до Міністерства внутрішніх справ України.

Слід зазначити, що 16.09.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», згідно з якою ліквідуються всі територіальні органи МВС України та створюються територіальні органи нового центрального органу виконавчої влади - Національної поліції.

07.11.2015 набув чинності Закон України «Про Національну поліцію» прикінцевими та перехідними положеннями якого передбачено припинення діяльності органів внутрішніх справ з їх подальшою ліквідацією, а на території України створено Національну поліцію України.

Ленінський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, являється самостійною юридичною особою, яка має власні банківські рахунки.

Згідно ст. 36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

На теперішній час Ленінський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області як юридична особа перебуває в стані ліквідації.

Наказом МВС № 1347 від 03.11.2015 утворено ліквідаційні комісії територіальних органів внутрішніх справ, у тому числі Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

Згідно ст.105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Таким чином, на даний час Ленінський РВ ХМУ ГУМВС не припинено внаслідок ліквідації, запис про припинення Ленінського РВ ХМУ ГУМВС до Єдиного державного реєстру не внесено.

При цьому, слід зазначити, що МВС України не є правонаступником вказаних органів внутрішніх справ та не може відповідати за дії сторонніх осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 2 ст. 104 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України передбачено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Отже, позивач заявляє вимоги до Міністерства внутрішніх справ України, яке прав і інтересів позивача не порушувало та, відповідно, не може нести відповідальність перед позивачем.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди. При відсутності хоча б однієї з вказаних умов на відповідача не може бути покладено зобов'язання по відшкодуванню шкоди. На це звернуто увагу у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Позивач не зміг довести суду в чому полягає спричинення позивачу моральної шкоди саме Міністерством внутрішніх справ України, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи відповідача у справі.

Слід зазначити, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіянні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Керуючись ст..ст.23, 1167, 1176 ЦК України, ст..ст. 10,11,60,88 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Суддя Штих Т.В.