Справа№340/13/17
Провадження № 2/340/75/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

при секретарі судових засідань Фурманюк В.М.,

з участю позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Верховина Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовом про стягнення із відповідача на свою користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі із відповідачем у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, відповідач всупереч наявного у нього обов'язку не займається, не цікавиться розвитком та вихованням дитини, не допомагає їй матеріально. Оскільки вона власними силами не може утримувати дитину, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримала з аналогічних підстав. Доповнила, що дитина проживає із нею та перебуває виключно на її матеріальному забезпеченні. Рік тому відповідач залишив сім'ю та з цього часу жодної матеріальної допомоги не надає. Вважає заявлений нею розмір аліментів обґрунтованим, оскільки їй відомо, що відповідач їздить у Російську федерацію, де неофіційно заробляє чималі кошти, а тому має можливість на утримання дитини платити визначену нею суму.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду показав, що не заперечує свого обов'язку щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Однак розмір заявлених аліментів він заперечив, суду пояснив, що дійсно він їздив на заробітки в Росію, де час від часу мав неофіційну роботу. Однак такі його доходи були не регулярні і не в такому великому обсязі, щоб це дозволяло платити аліменти в розмірі 12 тис. грн. На даний час він знаходиться в Україні взагалі без роботи, якщо його покличуть знову може поїхати на заробітки на певний період. Погодився сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. і такий розмір вважає, що буде відповідати як інтересам дитини, так і його матеріальним можливостям.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.4), між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб 01.05.2010, про що вчинено актовий запис №4.

У шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.03.2011 (а.с.5).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З врахуванням положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що на даний час неповнолітній ОСОБА_4 проживає із матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 Відповідач, з дитиною не проживає.

В судовому засіданні позивач ствердила, що неповнолітній син ОСОБА_4 перебуває виключно на її матеріальному утриманні. В той же час відповідач рік часу жодної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає.

Відповідач не заперечуючи свого обов'язку по утриманню дитини, одночасно вказав, що участь в утриманні та матеріальному забезпеченні дитини бере по мірі своєї можливості через відсутність постійного місця праці.

Наведені сторонами обставини свідчать про відсутність між ними домовленості щодо способу виконання спільного обов'язку утримувати дитину, а тому виходячи із встановленого факту, що дитина проживає із матір'ю, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини є підставною.

При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного.

За загальним правилом, відповідно до ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька.

В той же час, ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що на даний час відповідач ніде офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання малолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її потреби, матеріальне становище платника аліментів та виходячи з визначеного законодавством рівного обов'язку батьків щодо утримання малолітньої дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, приходить до переконання, що достатнім розміром аліментів, який здатний забезпечити дитині належні умови для існування, повноцінного розвитку та належних умов проживання, є щомісячна сума 1000 грн.

При цьому, доводи позивача щодо необхідності стягувати із відповідача аліменти в розмірі 12 тис. грн. щомісячно через те, що той працює за кордоном та отримує неофіційні доходи у великих розмірах, суд до уваги не приймає, як такі, що не підтверджені відповідно до вимог ст.60 ЦПК України жодними належними та допустимими доказами. А тому позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 12.01.2017 та до досягнення дитиною повноліття.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у межах суми платежу за один місяць в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Б. Бучинський