Справа № 307/869/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

при секретарі:ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 19 жовтня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі ОСОБА_3) звернувся у суд із позовом у березні 2015 р.

Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 248942-SOGL від 08.09.2008 р. у розмірі 3287,58 дол. США, що за курсом 25,55 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2014 р. складає 839997,68 грн., і стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 19 жовтня 2015 р. позов задоволено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що кредитний договір був укладений строком до 08.09.2010 р., а тому процентна ставка та пеня не можуть застосовуватися після закінчення строку дії договору. Зазначає, що рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровськ від 04.12.2014 р. із відповідача було стягнуто кредитну заборгованість, а тому позов з цих підстав не міг бути задоволений.

У письмових запереченнях ОСОБА_3 не визнав апеляційної скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення зміні, з таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач узяті на себе зобовязання належним чином не виконував, унаслідок чого в нього виникла заборгованість у сумі 12090,67 дол. США, проте, з урахуванням суми, стягнутої рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 р., із відповідача необхідно стягнути 3121,71 дол. США., що еквівалентно 83997,68 грн.

Як видно з матеріалів справи, між Банком і ОСОБА_2 08.09.2008 р. була укладена кредитна угода № 248942-SOGL (а.с.7-10), згідно з якою ОСОБА_3 зобовязався надати кредит шляхом перерахування позичкових коштів на картрахунок у вигляді траншів кредиту, сукупний розмір сальдо за якими не буде перевищувати суму, обумовлену п.1.2 цієї угоди (а саме: 5000 дол. США), за умови виконання позичальником обовязків, передбачених п.2.2.10 вказаної угоди. Взяті на себе зобовязання відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 22.10.2012 р. у нього виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 8968,96 дол. США (а.с.5). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2012 р. стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 248942-SOGL від 08.09.2008 р. у розмірі 7717,40 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 61662,01 грн., також солідарно стягнуто заборгованість у розмірі 10 000 грн. (а.с.4).

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 11 лютого 2015 р. у відповідача наявна заборгованість по кредитному договору в розмірі 3287,58 дол. США, що за курсом 25,55 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2014 р. складає 83997,68 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За правилами ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Довід апелянта про те, що ОСОБА_3 не мав права нараховувати проценти та пеню після закінчення строку дії договору, не заслуговує на увагу, оскільки кредитною угодою, а саме п.7.1 передбачено, що договір діє до повного виконання обовязків позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, неустойки за кредитною угодою і договорами про видачі траншів.

Як установлено в ході судового розгляду, заборгованість за кредитною угодою № 248942-SOGL від 08.09.2008 р відповідачем не погашена, відтак договірні правовідносини сторін щодо повернення кредитних коштів і відсотків за користування такими між сторонами не припинені.

Довід апеляційної скарги про те, що рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровськ від 04.12.2014 р. із відповідача вже було стягнуто кредитну заборгованість не може бути взято до уваги, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій передбачених умовами договору та ЦК України. Натомість, ОСОБА_2 не надано доказів, які б свідчили про те, що він виконав рішення Індустріального суду м. Дніпропетровськ від 04.12.2014 р.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення, однак таке підлягає зміні через неправильне застосування судом норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив порушення приписів ч. ч. 1,3 ст. 533 ЦК України та абзаців 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» оскільки у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Отже, пеня, штраф може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні.

У контексті наведеного рішення Тячівського районного суду підлягає зміні шляхом наведення розрахунку заборгованості з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а саме: з ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за кредитної угодою № 248942-SOGL від 08.09.2008 р. на користь Банку, яка складається із 3121.71 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2015 р. складає 79 759.69 грн., 249. 88 грн. штрафу (фіксована частина), 3988.10 грн. штрафу (процентна складова), що загалом складає 83 997.68 грн.

Керуючись ст.ст. 192, 258, 526, 533, 559, 610, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.2, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2.Рішення Тячівського районного суду від 19 жовтня 2015 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції.

3.Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 248942-SOGL від 08.09.2008 р., яка складається із 3121.71 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2015 р. складає 79 759 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят дев'ять) гривень 69 копійок, а також 249 (двісті сорок дев'ять) гривень 88 копійок штрафу (фіксована) частина, 3988 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят вісім) гривень 10 копійок штрафу (процентна складова), а загалом 83 997 (вісімдесят три тисячі дев'ятсот дев'яносто сім) гривень 68 копійок.

5.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: