Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Калашника В.П.

за участю секретаря Холодняк Л.П.

та адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

установив:

ОСОБА_2 12 листопада 2014 року звернулась до суду з позовом, в якому стверджувала, що в 2011 році надала ОСОБА_3 в борг 424701 грн. 55 коп., що підтверджується написаними ним власноруч розписками від 22 березня, 7 та 18 квітня, 6 та 11 травня, 17 та 24 червня, 11 та 14 липня, 1 та 4 серпня, 5 та 30 вересня 2011 року.

3 жовтня 2014 року позивач направила відповідачу вимогу про повернення коштів.

Оскільки ОСОБА_3 добровільно борг не повернув, ОСОБА_2 просила стягнути з нього цей борг в примусовому порядку з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та відсотків за користування коштами в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що в загальному розмірі становить 546531 грн. 17 коп.

Під час розгляду справи позивач змінила підставу позову, зазначила, що грошові кошти були надані відповідачу не як позика, а для використання в інтересах ТОВ «АПК ОСОБА_1». Оскільки грошові кошти використовувались ОСОБА_3 не за призначенням, просила вважати, що вони були збережені відповідачем без достатньої правової підстави.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов. Пояснили, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є співзасновниками ТОВ «АПК ОСОБА_1», керівником якого є позивач. Це товариство орендувало у ТОВ «Жаботинський консервний завод «ГАЙ-ДА-МАКИ», керівником якого є відповідач, виробниче приміщення для встановлення обладнання для розливу і газування мінеральної води. В 2011 році відповідач брав у неї в борг грошові кошти для ремонту приміщень ТОВ «ГАЙ-ДА-МАКИ». Кошти позивач надавала як фізична особа, а не для ведення спільної підприємницької діяльності, на певні цілі, які зазначені в кожній розписці. Відповідач отримані кошти за призначенням не використовував.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що всі кошти, отримані ним від ОСОБА_2, були використані для ведення спільної підприємницької діяльності та витрачені за призначенням в повному обсязі на цілі, зазначені в розписках. Зазначив, що обладнання куплене, встановлене, поставлене на баланс товариства, оригінали чеків віддані позивачу. Крім того, просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

Представники відповідача в задоволенні позову також просили відмовити, оскільки всі кошти, одержані відповідачем, були використані за призначенням та для спільної підприємницької діяльності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співзасновниками ТОВ «АПК ОСОБА_1», керівником якого є позивач, частка кожного у статутному фонді складає, відповідно, 51% та 49%.

У відповідності з п. 1.1, 3.2 договору оренди № 02/21.11 нежитлового приміщення (будівлі, споруди) від 21 березня 2011 року ТОВ «АПК ОСОБА_1» орендувало у ТОВ «Жаботинський консервний завод «ГАЙ-ДА-МАКИ» нежитлове приміщення по вул. Лісовій, 34, сщ. Сокирне с. Жаботин Камянського району Черкаської області строком до 20 березня 2014 року. Недоліками приміщення зазначено: стіна та стеля потребують фарбування, підлога потребує очищення, на прилеглій території необхідне встановлення огорожі згідно санітарних норм. Орендар зобовязався за власний рахунок проводити необхідний поточний та капітальний ремонти приміщення в строк дії договору шляхом залучення власних коштів.

Згідно з п. 1.1, 3.2 договору оренди № 01/21.11 нежитлового приміщення (будівлі, споруди) від 21 березня 2011 року ТОВ «АПК ОСОБА_1» орендувало у ТОВ «Жаботинський консервний завод «ГАЙ-ДА-МАКИ» нежитлове приміщення по вул. Пролетарській, 49, в с. Жаботин Камянського району Черкаської області строком до 20 березня 2014 року. Недоліками приміщення зазначено: стіна та стеля потребують фарбування, підлога потребує очищення, вирівнювання, каналізація потребує ремонту, заміни труб, туалет та побутові приміщення потребують ремонту, переобладнання та заміни сантехніки, необхідний демонтаж старого обладнання, в складі готової продукції необхідна побілка та фарбування. Орендар зобовязався за власний рахунок проводити необхідний поточний та капітальний ремонти приміщення в строк дії договору шляхом залучення власних коштів.

Як вбачається із розписок, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2:

22 березня 2011 року грошові кошти в сумі 125000 грн. на придбання обладнання для ТОВ «АПК ОСОБА_1» по розливу мінеральної води, а у разі невиконання цього обов'язку, зобов'язувався повернути грошові кошти до 25 березня 2011 року або розрахуватися майном, яке належить йому на праві власності;

7 квітня 2011 року - 65000 грн. на придбання обладнання для ТОВ «АПК ОСОБА_1» по розливу мінеральної води, а у разі не виконання цього обов'язку, зобовязувався повернути грошові кошти до 15 квітня 2011 року;

18 квітня 2011 року - 15000 грн. для проведення ремонтних робіт в орендованих приміщеннях ТОВ «ГАЙ-ДА-МАКИ»;

6 травня 2011 року - 19000 грн. на виробничі погреби ТОВ «АПК ОСОБА_1»;

11 травня 2011 року - 4000 грн. для придбання технічного приладдя для здійснення ремонтних робіт;

17 червня 2011 року - 20000 грн. на виплату заробітної плати працівникам;

24 червня 2011 року - 11000 грн. на витрати для ТОВ «АПК ОСОБА_1»;

11 липня 2011 року - 5100 доларів США і 17200 грн. на оплату обладнання;

14 липня 2011 року - 5000 грн. на оплату автотранспортних послуг, повязаних з доставкою обладнання;

1 серпня 2011 року - 5000 грн. на поточні витрати;

4 серпня 2011 року - 25000 грн. на виробничі потреби ТОВ «АПК ОСОБА_1»;

5 вересня 2011 року - 30000 грн. для виплати заробітної плати та виробничих потреб;

30 вересня 2011 року - 8000 грн. на витрати ТОВ «АПК ОСОБА_1».

Відповідач в судовому засіданні не надав доказів цільового використання коштів.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

ОСОБА_2 стверджує, що кошти вона передавала ОСОБА_3 як фізична особа і не для ведення спільної підприємницької діяльності.

Однак, в судовому засіданні позивач не змогла навести підставу передачі коштів ОСОБА_3

В той же час, в розписках чітко зазначені підстави передачі грошей. Всі кошти передавались для здійснення виробництва ТОВ «АПК ОСОБА_1». Суд вважає, що ОСОБА_2 передавала ОСОБА_3 кошти як один із співзасновників товариства іншому і така передача обумовлена їхньою спільною підприємницькою діяльністю.

Це ж підтверджується і письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 20 травня 2015 року, наданими слідчому СВ Камянського РВ УМВС України в Черкаській області, у відповідності до яких між нею і ОСОБА_3 був укладений договір, згідно з яким позивач постачає обладнання, а відповідач здійснює розлив води. Виробництво води було запущено, однак згодом призупинене.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також підтвердили, що в орендованих ТОВ «АПК ОСОБА_1» приміщеннях проводились ремонтні роботи, було завезене обладнання по виготовленню мінеральної води, деякий час виробництво працювало. В звязку з неможливістю реалізації продукції, виробництво зупинилось.

Крім того, ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що кошти ОСОБА_2 передала в період часу з 22 березня по 30 вересня 2011 року, причому по розписках від 22 березня і 7 квітня 2011 року був встановлений термін виконання, відповідно, до 25 березня і 15 квітня, а звернулась до суду з позовом за захистом свого порушеного права 12 листопада 2014 року, вимоги відповідача про застосування позовної давності підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 61, 153, 213-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: В. П. Калашник