Справа № 204/3750/16-ц
Провадження № 2/204/80/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю представника позивачів ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Дніпро» про розірвання договору, стягнення суми вкладу, відсотків та 3 % річних, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, якою просили розірвати договір банківського вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий» від 03 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_5 Дніпро» та стягнути з Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_5 Дніпро» на їх користь грошову суму у розмірі 619 567 грн. 53 коп., яка складається з: суми депозитного вкладу 502250 грн.; нарахованих процентів за вкладом у сумі 87364 грн. 12 коп., з% річних у сумі 29953 грн. 41 коп. В обґрунтування позову вказали, що 03 травня 2012 року за попередньою згодою ОСОБА_2, ОСОБА_1 уклала з ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» в особі начальника відділення «Яснополянське» ОСОБА_6 договір банківського строкового вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий». Відповідно до п.п. 1.1,1.2, 1.6 договору. ОСОБА_1 на вкладний рахунок відповідача було внесено грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які були спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п.1.3 договору, строк вкладу складав 370 днів, дата повернення вкладу 10 травня 2013 року. Пунктом 1.4 передбачено, що розмір процентної ставки на вклад становить 8,7500% річних. Виплата процентів здійснюється щомісячно. Проценти на суму вкладу нараховуються від дня наступного за днем зарахування грошової суми на вкладний рахунок до дня, який передує даті повернення вкладу (п.2.4 договору). Відповідно до п. 2.8 договору, повернення суми вкладу вкладнику в будь-якому випадку та сплата нарахованих на вклад процентів здійснюється банком в безготівковій формі та перерахування суми вкладу та нарахованих процентів на відкритий в банку поточний рахунок вкладника № 8701. якщо дата виплати вкладу або нарахованих процентів припала на неробочий день або святковий день, то їх виплата здійснюється банком у перший робочий день після неробочого або святкового дня. В порушення умов укладеного договору, прийняте на себе зобовязання відповідач виконав неналежним чином. Сплату процентів здійснював лише до кінця травня 2014 року. Після травня 2014 року нарахування процентів та їх сплата безпідставно припинились. 08 червня 2015 року відповідач, в порядку п. 2.3 договору, отримав від позивачів вимогу про повернення суми вкладу та здійснення виплати нарахованих відсотків за вкладом на умовах та в порядку передбачених договором. 11 червня 2015 року вони також направили відповідачу вимогу про повернення суми вкладу та здійснення виплат нарахованих відсотків. Дану вимогу відповідач отримав 17 червня 2015 року. 24 липня 2015 року Київське відділення банку надіслало їм лист № 6/23-4726 з якого вбачається, що наше звернення розглядається керівництвом банку та відповідальними підрозділами. 07 серпня 2015 року вони отримали лист № 6/23-5089, в якому відповідач повідомив про відсутність у них коштів за їхнім договором банківського строкового вкладу № 8701 і кошти до них не надходили. Оскільки відповідач не повернув суму вкладу та не нарахував і не сплатив проценти в порядку і на умовах, передбачених п. 1.2, 1.4, 2.4 договору, тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2, який був допитаний за його клопотанням в якості свідка, суду пояснив, що він з дружиною та малолітньою дитиною поїхали до «Яснопольське» ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» 03 травня 2012 року з метою вкладення грошових коштів. Було укладено два договори: один договір, який був поточний, був укладений на його імя, а інший договір, який був депозитний, був укладений на імя його дружини ОСОБА_1 На поточний рахунок вони положили 1 000 доларів США, а на депозитний 20 000 доларів США. По депозитному договору, згідно процентної ставки, вказаної у договорі, вони отримували щомісячно проценти на протязі року через банкомат і у них не виникало сумніві з приводу того, що виплачені проценти не відповідають процентній ставки. Проценти нараховувалися згідно процентної ставки зазначеної в договорі. Про що вони мають чеки. У 2014 році, коли в Країні почалася криза, вони з дружиною вирішили зняти кошти та закрити рахунки. Приїхавши до відділення банку, поточний рахунок, який був укладений на його імя вони закрили без будь-яких ускладнень, проте, по депозитному договору їм надали роздруківку, яка не відповідала вкладам, які вони проводили, а також дали роздруківку про зняття грошових коштів. Після чого, вони звернулися до керівництва Банку, зустрічалися зі службою безпеки банку і зясували, що вони не перші, є й інші потерпілі, і що відносно керівника даного відділення банку ОСОБА_6 порушено кримінальне провадження, яке розглядається Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. Він знав керівника даного відділення банку ОСОБА_6 оскільки вона мама однокласника його старшої дитини і вони разом з нею були у батьківському комітеті, і вона запропонувала йому вкласти на вигідних умовах депозитний договір саме у даному відділенні банку, тому він і звернувся до даного відділення. Відділення складається з двох приміщень. Приміщення в якому сиділа керівник відділення проглядалося зовні і не закривалося дверима. Угода оформлювала ОСОБА_6, а він їх підписував. Підписував і за себе і за дружину, оскільки у дружини на руках знаходилась маленька дитина, яка почала плакати, то дружина вийшла до машини, і з дозволу дружини та керівника відділення банку він підписав депозитний договір замість дружини. Довіреності від дружини нього не було. ОСОБА_6 сказала, що нічого в цьому страшного немає, оскільки грошові кошти сумісні. Потім пішов до каси банку і вніс 1 000 доларів США на поточний рахунок і 20 000 доларів США на депозитний рахунок, отримавши квитанції з печатками банку. Тобто одночасно були укладені договора і внесені за них кошти. Більше ніяких договорів з даним банком вони не укладали. Тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка була допитана за її клопотанням в якості свідка, суду пояснила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, а також вказала, що на поточний рахунок вони положили 1000 доларів США, а на депозитний рахунок банку положили 20 000 доларів США, оскільки вони знали особисто керівника даного відділення банку на протязі тривалого часу, ще коли вона працювала у іншому банку. Коли вона перейшла працювати у дане відділення, вона їм запропонувала на вигідних умовах вкласти кошти на депозитний рахунок. Вони погодилися і коли приїхали до відділення банку, то ОСОБА_6 сама оформлювала договори. Під час оформлення даних договорів, її семимісячна дитина почала плакати і вона була вимушена вийти до машини, що її погодувати, а чоловік залишився і з її дозволу підписав як договір, який було оформлено на його імя так і депозитний договір, який був укладений на її імя. Чоловік вніс кошти в касу банку і вийшов вже з чеками. Потім, на протязі року вони через банкомат отримували проценти. Розмір процентів відповідав процентній ставці згідно умов договору. У 2014 році вони з чоловіком вирішили зняти кошти і закрити рахунки. Приїхавши до відділення банку, вони отримали роздруківку коштів, яка не відповідала дійсності, а служба безпеки банку їх повідомила, що депозитного договору не існує і рекомендувала звернутися до правоохоронних органів. Поточний рахунок, який був оформлений на чоловіка вони закрили і по даному договору питань не виникало. Більше ніяких договорів з даним банком вони не укладали. Депозитний договір «За першою вимогою» теж не укладали. Коли звернулися з питання закриття рахунків ОСОБА_6 вже не працювала. Справа, яка знаходилась в провадженні суду у 2015 року була залишена без розгляду, оскільки одного разу вони зустрілися з ОСОБА_6, яка попросила призупинити дану справу, доки відносно неї не вирішиться кримінальне провадження, і вони пішли їй на уступку, тому що вона недавно народила дитину. Вона не дуже розуміється у банківській справі, але запевняє, що інший договір на поточний рахунок вона не підписувала і чоловік її теж не підписував. Картка була оформлена на її імя. В банку під підпис вона кошти ніколи не отримувала, а користувалася карткою лише через банкомат. Кошти в касу вносив чоловік, це були їхні сумісні кошти і з обоюдної згоди вони вирішили покласти дані кошти на депозитний рахунок.

У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Суду пояснила, що договір банківського вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий» від 03 травня 2012 року, копію якого надали позивачі відсутній як в електронній базі банку так і в паперовому носії, дані грошові кошти до каси банку не надходили, що підтверджується актом службового розслідування з метою перевірки справжності договору банківського строкового вкладу на імя ОСОБА_1. від 21 липня 2015 року. Даним актом службового розслідування встановлено, що згідно системи АРМ «Mini Vega» договір № 8701 укладався з ОСОБА_7 на суму депозиту 100000 грн. 25 жовтня 2011 року на рахунок № 8701 було зараховано кошти згідно умов договору банківського строкового вкладу, а 31 травня 2012 року у звязку із достроковим розірванням була отримана сума вкладу разом із нарахованими процентами. Таким чином, вказаний договір банківського строкового вкладу № 8701 відповідно до програмного комплексу ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» належить іншій особі і відрізняється датою укладання, сумою, валютою та іншими умовами від наданого позивачами договору. Банк листом № 6/23-5089 від 07 серпня 2015 року повідомляв ОСОБА_1, що договір банківського строкового вкладу «VIP-Прибутковий» № 8701 від 03 травня 2012 року не відповідає стандартним договорам діючим у банку на момент укладання,а депозитний рахунок № 8701 належить у банку зовсім іншій особі. Грошові кошти по цьому договору до каси банку чи будь-яким іншим способом не надходили. В п. 2.8 договору банківського вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий» від 03 травня 2012 року зазначено, що повернення вкладу вкладнику в будь-якому випадку та сплата нарахованих на вклад процентів здійснюється банком в безготівковій формі шляхом перерахування суми вкладу та нарахованих процентів на відкритий в банку поточний рахунок вкладника № 8701, але даний поточний рахунок і як депозитний рахунок належить іншій особі. А саме ОСОБА_7. Надана позивачами ощадна книжка на імя ОСОБА_1 не відповідає вимогам законодавства, а саме відсутні такі обовязкові реквізити, як: місцезнаходження банку, усі грошові суми, зараховані та списані з рахунку, а також залишок грошових коштів на рахунку на час предявлення ощадної книжки банку. Згідно п. 2.3 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, банк (філія, відділення) здійснює приймання готівки іноземної валюти від клієнтів за заявою на переказ готівки від фізичних осіб на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, погашення кредиту та переказ без відкриття рахунку. Зазначена заява, як в банку так і у позивачів відсутня. При цьому, в п.1.1 Інструкції наведено перелік касових документів, до яких належить включно і заява на переказ готівки; прибутково-видатковий касовий ордер; заява на видачу готівки; прибутковий касовий ордер; видатковий касовий ордер; грошовий чек; квитанція про приймання до сплати на інкасо банкнот іноземних держав; квитанція про приймання до сплати на інкасо чеків в іноземній валюті, рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формується платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою. Відповідно до п. 4.2.1. Положення про ведення касових операцій в ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро», касовий документ (екземпляр банку), підписаний клієнтом залишається в касових документах дня, а квитанція (2-й екземпляр прибуткового ордеру) з підписом касира, датою сплати та печаткою з номером каси видається клієнту. Згідно з п. 4.2.7 Положення про ведення касових операцій квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі обовязково має містити: найменування установи банку, яка здійснила касову операцію; дату здійснення касової операції; особистий підпис або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ та печатку з номером каси; відбиток штампа «Вечірня каса» або «Післяопераційний час», якщо операція була здійснена в післяопераційний час. Це підтверджує, що кошти до каси банку не вносилися, а отже позовні вимоги позивачів про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу є безпідставними. Оскільки, договір був підписаний особою з якою не укладався даний договір то даний договір є нікчемним. Даний договір був підписаний також зі сторони банку начальником Яснополянського відділення м. Дніпропетровська ОСОБА_6 у відношенні якої Бабушкінським РВ Дніпропетровського МУ УМВС України в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 191 КК України за фактом привласнення, як грошових коштів банку так і грошових коштів фізичних осіб-клієнтів банку. Кримінальна справа у відношенні ОСОБА_6 розглядається у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська. У звязку з цим, позовні вимоги позивачам слід заявляти саме до ОСОБА_6, а не до ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро». Також. відповідачу незрозуміло, чому позовна заява предявлена двома позивачами, тоді як з договору банківського строкового вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий» від 03 травня 2012 року та ощадної книжки № 59990 від 03 травня 2012 року клієнтом (вкладником) зазначена лише ОСОБА_1 також зазначила, що кібець О.В. укладала з банком договір банківського вкладу на вимогу № 2302 «Вільні кошти» 24 травня 2012 року у грошовій одиниці Долар США, згідно якого отримувала проценти. На даний поточний рахунок було покладено 8 600 доларів США з виплатою відсотків. Хто саме та яким чином вносив цю суму коштів вона не знає. Від імені банку даний договір підписала ОСОБА_6, яка була колишнім працівником банку. ОСОБА_6 була уповноважена укладати договори та ставити печатки. Більше нічого по цьому договору вона пояснити не може. Просить суд звернути увагу на те, що позивачі пропустили строк позовної давності.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбу з 17 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-КИ № 200807 (а.с.12).

Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно розяснень, які містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власністю, передбаченого ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_1 за взаємною згодою, вирішили укласти договір банківського вкладу (депозиту).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-Ш «Про банки і банківську діяльність».

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Судом встановлено, що 03 травня 2012 року між ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» в особі начальника відділення «Яснополянське» ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір банківського строкового вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий». Відповідно до умов якого вкладник перераховує грошові кошти в сумі 20000 доларів США на вкладений рахунок, а ОСОБА_5 приймає вклад і зобовязується виплатити вкладникові суму вкладу і проценти на вклад на умовах та в порядку встановлених цим договором. Внесення грошових коштів підтверджується відповідним документом: ощадна книжка, або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішнім положенням Банку. Строк дії вкладу 370 днів. Дата повернення вкладу 10 травня 2013 року Розмір процентної ставки на вклад становить 87500% річних. Виплата процентів здійснюється щомісячно.

Згідно п. 2.8 договору банківського вкладу передбачено, що повернення суми вкладу вкладнику в будь-якому випадку та сплата нарахованих на вклад процентів здійснюється Банком в безготівковій формі шляхом перерахування суми вкладу та нарахованих процентів на відкритий в Банку поточний рахунок вкладника № 8701.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти укладання між Банком і вкладником даного договору банківського вкладу, оскільки даний договір відсутній в електронній базі і паперовому носії і в касу банку грошові кошти не надходили, а також те, що договір № 871 був укладений з іншою особою, а саме з ОСОБА_7.

Проте, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що договір банківського вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий» від 03 травня 2012 року Банком не укладався з ОСОБА_1, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, договір був укладений від імені ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» начальником відділення «Яснополянське» ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» ОСОБА_6, що підтверджується наказом № 325-ок від 19 квітня 2011 року, про переведення ОСОБА_6 на посаду начальника Яснополянського відділення м. Дніпропетровська з 19 квітня 2011 року. Згідно наказу № 858-вк від 07 жовтня 2013 року ОСОБА_6 було переведено на посаду начальника Гагарінського відділення ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» з 10 жовтня 2013 року.

Таким чином, в момент укладання договору банківського вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий» від 03 травня 2012 року ОСОБА_6 виконувала обовязки начальника відділення «Яснополянське» ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро». Даний факт також підтверджується наказом № 41-в від 23 січня 2013 року та заявами ОСОБА_6 про надання щорічної відпустки.

З пояснень представника відповідача у судовому засіданні встановлено, що начальник відділення «Яснополянське» ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» ОСОБА_6 мала повноваження на укладання договорів та мала повноваження завіряти данні договори печаткою Банку.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

З оригіналу договору банківського вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий» від 03 травня 2012 року вбачається, що даний договір був засвідчений підписом начальника відділення Банку ОСОБА_6 та мокрою печаткою ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро».

Ствердження представника відповідача про те, що в касу банку грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США від ОСОБА_1 не находили, суд не може прийняти до уваги, оскільки з ощадної книжки ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» Яснополянське відділення від 03 травня 2012 року (а.с. 60) вбачається, що ОСОБА_1, як власник строкового банківського вкладу, внесла грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із п. 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління затвердженого постановою Правління НБУ України 03 грудня 2003 року № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577 (надалі-Положення), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. 3 ст.1058, ч.2 ст. 1068 ЦК України (п. 2.1 вищезгаданого Положення).

Таким чином, відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком Банку, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до Банку відповідного розрахункового документа.

Отже, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку Банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання Банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-17цс12.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Таким чином, ощадна книжка ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» Яснополянське відділення від 03 травня 2012 року відповідає вимогам Інструкції № 337, оскільки на ній міститься найменування банку, лата здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, а саме ОСОБА_8, яка працювала на посаді економіста-касира ( а.с. 60).

Крім того, за клопотанням позивачів, у судовому засіданні були оглянуті матеріали цивільної справи за № 204/5836/15-ц, провадження 2/204/192/16 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» про стягнення суми вкладу. Даний позов ухвалою суду від 25.01.2016 року було залишено без розгляду.

Також, 10 травня 2012 року між ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» в особі начальника відділення «Яснополянське» ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір № 2301-ПК про відкриття поточного рахунку фізичної особи 3 2301, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу платіжної картки та надання овердафту за цим рахунком, про що ОСОБА_1 сплатила за випуск карти зі страховим внеском 450 грн., що підтверджується квитанцією № 58045 від 17 травня 2012 року та конвертом з персональним ідентифікаційним номером, які знаходяться в матеріалах цивільної справи за № 204/5836/15-ц, провадження 2/204/192/16 (а.с. 72-74).

Факт того, що договір банківського № 8701 «VIP-Прибутковий» від 03 травня 2012 року був укладений також підтверджується випискою по рахунку № 2301 за період з 01 травня 2012 року по 07 червня 2015 року, відповідно до якого на платіжну картку, яка була відкрита на імя ОСОБА_1 421115******8991, була внесена готівка і ОСОБА_1 отримувала проценти за основним договором, а також квитанціями про видачу коштів (матеріали цивільної справи №204/5836/15ц а.с. 66-70).

Твердження представника відповідача про те, що договір банківського вкладу підписаний не особою відносно якої відкрито депозитний рахунок, то він є нікчемний, суд не може прийняти до уваги, оскільки судом встановлено, що даний договір та підпис на ощадній книжці поставив зі згоди ОСОБА_1 її чоловік ОСОБА_2, який в силу ст. 65 СК України мав право розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, позовних вимог про визнання даного договору недійсним, у судовому засіданні не заявлялося.

Також, судом не може бути прийнято до уваги ствердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 було укладено з Банком 24 травня 2012 року договір банківського вкладу на вимогу № 2302 «Вільні кошти», оскільки, як встановлено у судовому засіданні даний договір ані позивач ОСОБА_2, ані позивач ОСОБА_1 не укладали. Даний договір не скріплений печаткою банку, а представник відповідача в силу ст. ст.57-60 ЦПК України не довела суду факт того, що саме ОСОБА_1 внесла в касу банку 8 650 доларів США, а її посилання ґрунтуються лише на припущеннях.

Таким чином, договір банківського строкового вкладу № 8701 від 03 травня 2012 року відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності.

Заперечуючи обставини позову відповідач просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити в позові у звязку з закінченням строку позовної давності.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 уклала договір банківського строкового вкладу 03 травня 2012 року, строк повернення вкладу 10 травня 2013 року, 28 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення суми вкладу та відсотків, проте ухвалою суду від 25 січня 2016 року позовна заява на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України була залишена без розгляду. Повторно позивачі звернулися до суду 31 травня 2016 року, тому позовна давність переривалася, у звязку з чим відсутні підстави для відмови у позову відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Статтею 1060 ЦК України, передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною другою вказаної статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Що стосується позовних вимог про розірвання договору строкового банківського вкладу № 8701 «VIP-Прибутковий» від 03 травня 2012 року то дані вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 червня 2015 року та 11 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» з вимогою про повернення суми вкладу у розмірі 20 000 доларів США та виплати нарахованих відсотків на умовах та в порядку встановленим цим договором.

ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро» своїм листом № 6/23-5089 повідомив позивачку, що грошові кошти по цьому вкладу до Банку не надходили У Банка є достатні підстави вважати, що кошти були незаконно привласнені ОСОБА_6 колишнім начальником відділення «Яснополянське» ПАТ «ОСОБА_5 Дніпро». У звязку з чим, порадили звернутися з відповідною заявою про незаконне привласнення даних коштів до правоохоронних органів та/або з позовною заявою про відшкодування завданої шкоди до ОСОБА_6 (а.с. 11).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Умовами укладеного між сторонами договору, а саме п.3.4.3 передбачено можливість дострокового повернення суми вкладу на умовах та в порядку, передбаченому цим договором. Пунктом 3.3.3 укладеного договору також передбачено дострокове розірвання договору.

Отже, враховуючи норми укладеного між сторонами договору, які містять можливість розірвання договору за ініціативою однієї з сторін, суд вважає, що позов в частині розірвання договору підлягає задоволенню.

Також, позивачі просять повернути суму вкладу у розмірі 20 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 502 250 грн., нарахованих процентів за період з 31 травня 2014 року по 26 травня 2016 року у розмірі 87 364 грн. 12 коп., а також за даний період 3% річних у розмірі 29953 грн. 41 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання, боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок зроблений Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 113цс14, який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував вимоги позивачів щодо повернення належних їм грошових коштів, які знаходяться на картковому рахунку позивача, суд за встановлених обставин, приходить до висновку що сума вкладу у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно 502 250 грн. підлягає поверненню позивачам.

Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 29 953 грн. 41 коп. за період з 31 травня 2014 року по 26 травня 2014 року, то дані вимоги підлягають задоволенню.

За період з 31.05.2014 року по 26.05.2016 року

Таким чином сума 3 % річних складає 30 011 грн. 16 коп., але позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 29 953 грн. 41 коп., оскільки, суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тобто з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних у розмірі 29 953 грн. 41 коп.

Що стосується позовних вимог про стягнення нарахованих процентів за договором у розмірі 87 364 грн. 12 коп. за період з 31 травня 2014 року по 26 травня 2014 року, то дані вимоги також підлягають задоволенню оскільки умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що договір діє до дати повного виконання сторонами своїх обовязків, тому спеціальна позовна давність на дані грошові зобовязання не розповсюджується.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
50225031.05.2014 - 26.05.20167278.75 %87532.54

Таким чином загальна сума процентів за договором за період з 31 травня 2014 року по 26 травня 2014 року складає 87 532 грн. 54 коп., але позивач просить стягнути проценти за договором у розмірі 87 364 грн. 12 коп., оскільки, суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тобто з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за договором у розмірі 87 364 грн. 12 коп.

Таким чином, з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Дніпро» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути суму депозитного вкладу у розмірі 502 250 грн., суму нарахованих процентів за вкладом у розмірі 87 364 грн. 12 коп., 3 % річних у розмірі 29 953 грн. 41 коп., а всього 619 567 грн. 53 коп.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивачів слід стягнути судові витрати по справі у розмірі 6 195 грн. 69 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 207, 257, 264, 526, 610, 611, 625, 626, 627, 638, 1058, 1059, 1060, 1066, 1074, 1075 ЦК України, ст. 65 СК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Дніпро» про розірвання договору, стягнення суми вкладу, відсотків та 3 % річних задовольнити.

Розірвати договір строкового банківського вкладу № 8701 «Vip - Прибутковий» від 03.05.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_5 Дніпро».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Дніпро» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму депозитного вкладу у розмірі 502 250 грн., суму нарахованих процентів за вкладом у розмірі 87 364 грн. 12 коп., 3 % річних у розмірі 29 953 грн. 41 коп., судові витрати по справі у розмірі 6 195 грн. 69 коп., а всього 625 763 грн. 22 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська