У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником 48/100 частокжитлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 який знаходиться на земельній ділянці площею 1104 кв. м. Власниками інших часток зазначеного будинку є відповідачі. Між співвласниками існують суперечки щодо користування земельною ділянкою та її забудовою.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд виділити йому в натурі 48/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 січня 2014 року № 125-142 та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого додаткового варіанту висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22 березня 2016 року № 125-022/1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Виділено ОСОБА_3 в натурі 48/100 часток житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 січня 2014 року № 125-142, у складі в житловому будинку літ. В-1, загальною площею 20,8 кв. м - приміщення 8-1 житлова, 8-2 кухня, 8-3 санвузол, 8-ІV коридор; реконструйований житловий будинок літ. А-1 з мансардою і підвалом, загальною площею 195,6 кв. м, сарай літ. Л-1, сарай літ. Т-1, 48/100 часток огорожі №№ 1, 3 та замощення літ. І, ІІ.

Визначенопорядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласником ОСОБА_3 та іншими співвласниками відповідно до другого додаткового варіанту - додаток № 1 висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22 березня 2016 року № 125-022/1 експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області ОСОБА_11

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, доповнено резолютивну частину рішення наступним.

Виділено у користування ОСОБА_3 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 під будівлями - 122 кв. м, ділянку індивідуального користування - 256,69 кв. м.

Залишено у користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 463,64 кв.м.

Земельні ділянки площею 176,55 кв. м та 7,12 кв. м залишено у загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що можливо провести виділ в натурі належної позивачу частки домоволодіння по першому варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 січня 2014 року № 125-142, який відповідає часткам співвласників та не суперечить діючим будівельним, протипожежним і санітарним нормам та правилам, не порушує прав співвласників. Суд дійшов висновку, що найбільш прийнятним для визначення порядку користування земельною ділянкою є другий додатковий варіант висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22 березня 2016 року № 125-022/1, що наближений до первісної ідеальної частки позивача (45/100), забезпечує можливість обслуговування належних співвласникам будівель та споруд, не порушує будівельних норм і правил.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд, поклавши в основу рішення другий додатковий варіант (додаток № 1) висновку експертизи від 22 березня 2016 року, не зазначив у рішенні розмір ділянки, яка виділяється позивачу та залишається у спільному користуванні інших співвласників. Крім того, суд не звернув увагу на незначний недолік у розрахунках експерта, що призвело до включення земельної ділянки площею 7,12 кв. м (спільна з ОСОБА_5.) до ділянки індивідуального користування позивача.

Проте повністюпогодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 є власником 48/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1, іншим співвласникам належать: ОСОБА_12 - 3/100частки, ОСОБА_5 - 15/100часток, ОСОБА_6 - 2/50частки, ОСОБА_8 - 1/20частка, ОСОБА_7 - 1/20 частка, ОСОБА_10 - 7/100 часток, ОСОБА_9 - 13/100 часток. Домоволодіння складається з декількох житлових будинків, господарських будівель і споруд. Кожен із співвласників займає ізольовану частину житлових та нежитлових приміщень та користується господарськими будівлями.

Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, фактичний розмір якої складає 1026 кв. м, замість зазначених в технічній документації 1104 кв. м. Земельна ділянка перебуває у користуванні співвласниківдомоволодіння, має неправильну форму у вигляді багатокутника, щільно забудована, з двома окремими виїздами.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення також врегульованіст. ст.316, 317, чч. 1, 2ст. 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Таким чином, об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року № 6-286цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом установлено, що 19 червня 2013 року ОСОБА_3 подав декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкт: «Реконструкція гаража літ. О та літньої кухні літ. Ж під житловий будинок з вбудованим магазином продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1». 21 червня 2013 року зазначена декларація зареєстрована в Інспекції державного архітектуро-будівельного контролю у Миколаївській області (далі - Інспекція).

У період з 26 липня 2013 року до 31 липня 2013 року Інспекцією з виїздом на місце проведена перевірка з дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на вищезазначеному об'єкті будівництва, за результатами якої вжиті відповідні заходи реагування в межах наданих повноважень.

13 серпня 2014 року актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Інспекції, скасовано декларацію про початок виконання будівельних робіт від 21 червня 2013 року на об'єкт «Реконструкція гаража літ. О та літньої кухні літ. Ж під житловий будинок з вбудованим магазином продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1».

Проте суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212 - 215, 316 ЦПК України не надали зазначеним обставинам належної правової оцінки, не врахували наявність у позивача самочинного будівництва та не з'ясували чи не зменшився розмір спірної земельної ділянки з 1104 кв. м до 1026 кв. м внаслідок реконструкції ОСОБА_3 гаража літ. О та літньої кухні літ. Ж під житловий будинок з вбудованим магазином продовольчих товарів, фактично узаконивши зміну меж земельної ділянки та її зменшення, позбавивши інших співвласників права на користування частиною земельної ділянки площею 78 кв. м.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернули, не з'ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, доводів сторін належним чином не перевірили, не надали їм належної правової оцінки та дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, виділивши йому об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик