Справа № 645/5420/16-ц
Провадження № 2/645/503/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - Горпинич О.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму в розмірі 4500 грн. та суму збитків в розмірі 2000 грн., 950 грн., витрати на правову допомогу, судові витрати в сумі 551 грн. 21 коп.. В обґрунтування позову посилався на те, що він 22.07.2016 року уклав договір оренди житлового приміщення, а саме квартири № 43 в будинку № 8 по проїзду Стадіонному у м. Харкові. Орендодавцем за договором є ОСОБА_3. Після підписання договору ОСОБА_3 передав ключі від вказаної квартири, та разом з товаришем ОСОБА_4 почали використовувати її для проживання. Відповідно до п. 5.1 Договору вартість орендної плати за 1 місяць проживання складає 4500 грн.. відповідно до п. 5.4 Договору його зобовязання як орендаря з оплати орендної плати забезпечуються завдатком в розмірі 4500 грн. В момент підписання договору він передав орендодавцеві грошові кошти у розмірі 9000 грн., з яких 4500 грн. оплата за перший місяць проживання за період з 22.07.2016 року по 22.08.2016 року та 4500 грн. як завдаток на виконання п. 5.4. Договору. Після початку фактичного використання квартири для проживання, орендодавець почав періодично приходити в цю квартиру, використовуючи власні ключі. Він проводив там свій особистий час, варив їжу, переставляв особисті речі та ночував, але такі дії не були передбачені умовами договору, оскільки відповідно до п. 6.2 договору, орендодавець має право оглядати квартиру, але з обовязковим попередженням орендаря не менш ніж за день до огляду. Так тривало майже один місяць, до тих пір, поки ОСОБА_2 на його чергову вимогу до орендаря припинити здійснювати перешкоди в реалізації його права користування квартирою, ОСОБА_3 відповів, що він розриває договір. Оскільки грошові кошти зад другий місяць проживання вже сплатив за період з 22.08.2016 року по 22.09.2016 року, з орендодавцем було погоджено, що повернення завдатку та підписання акту прийому передачі квартири буде здійснено в день закінчення оплаченого місяця оренди, тобто 22.09.2016 року. Позивач заздалегідь підготував зразок акту прийому передачі квартири, проте після огляду квартири, передачі ключів та в момент підписання акту прийому/передачі квартири від 22.09.2016 року орендодавець відмовився повернути суму завдатку з невідомих причин. Проте строк дії договору становить 12 місяців, проте з ініціативи орендодавця договір було розірвано всього через 2 місяці, внаслідок чого йому терміново довелося прикладати значні зусилля для пошуку нового житла та використовувати послуги ріелтора. Послуги ріелтора з пошуку нового житла становлять 2000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 711906, договором про надання послуг по інформаційному обслуговуванню в сфері найму (оренди) нерухомості від 02.09.2016 року, актом прийому передачі виконаних послуг, договором оренди від 06.09.2016 року укладеним за результатами наданих послуг ріелтора. Грошові кошти, передані в якості завдатку, які безпідставно утримує в себе орендодавець, є значною сумою для нього.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що з позивачем дійсно було укладено договір оренди житла, та були останнім передані грошові кошти в сумі 9000 грн., 4500 грн. сплата за оренду житла за перший місяць та 4500 грн. зобовязання орендавця по сплаті орендної плати, які забезпечені в якості завдатку. Відповідач пояснив, саме він був ініціатором розірвання договору оренди житла, оскільки на позивача з боку сусідів надходили скарги щодо порушення правил громадського порядку, а тому він був вимушений розірвати договір оренди житла, при цьому відповідач пояснив, що завдаток в сумі 4500 грн., він не повернув позивачу, оскільки останнім було пошкоджено побутову техніку, яку йому довелось чинити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання в ньому на певний строк за плату.

Договір найму житла укладається в письмовій формі (ч. 1 ст. 811 ЦК України).

Розмір плати за користування житлом встановлюється в договорі найму житла (ч. 1 ст. 820 ЦК України).

Одностороння зміна умов найму не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 820 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 22.07.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір оренди жилого приміщення, згідно умов якого орендодавець ОСОБА_3 зобов`язується передати у тимчасове користування квартиру № 43 у будинку № 8 по проїзду Стадіонному у м. Харкові, а орендар ОСОБА_2 - сплачувати орендну плату в сумі 4 500,00 грн. щомісячно.

Згідно п. 4.1 Договору строк його дії складає 12 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується, та відповідно в п. 10.3 зазначалося, строк договору дії договору починається з 22.07.2016 року та закінчується з 22.07.2017 року.

Пунктом 10.5 передбачено, що договір може бути розірвано за вимогою однією зі сторін, у разі невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором.

Дострокове розірвання Договору може мати місце за згодою сторін із попередженням другої сторони не менш ніж за 1 місяць (п.10.6 Договору).

Відповідно до п. 10.7 договору у разі розірвання договору, до закінчення строку оренди з ініціативи орендодавця, орендареві відшкодовується сума завдатку в розмірі, вказаному в п. 5.4 Договору.

Також пунктами 5.1, 5.4 Договору було передбачено, що під час укладення Договору позивач передає відповідачу 4 500,00 грн. - орендна плата за перший місяць, та зобовязання орендатора по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку в сумі 4 500 грн.. Як пояснили сторони в судовому засіданні 4 500 грн. це була страхова сума, яка має бути повернута орендарю після закінчення строку дії договору оренди.

Відповідач не заперечував щодо прийняття вищевказаних сум від ОСОБА_2.

В судовому засіданні відповідач підтвердив, що дійсно не була повернута позивачу сума 4500 грн., які передані ОСОБА_2, оскільки, як пояснив ОСОБА_3 було пошкоджено його майно, та дану суму він залишив собі на ремонт побутової техніки, яка була поломана з його слів, саме позивачем.

22.09.2016 року квартира була звільнена позивачем, тому що відповідач заявив про таку необхідність, та наполягав, що б позивач покинув квартиру. При цьому сторонами не заперечувався той акт, що і за другий місяць проживання було сплачено позивачем на користь відповідача 4500 грн..

Проте, сума в розмірі 4 500 грн., яка передавалася ОСОБА_3 під час укладення Договору позивачем в якості страхової суми і яка як прямо передбачалася в Договорі мала бути повернута позивачу, оскільки договір оренди було розірвано за ініціативою орендодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 повідомив що він мешкав з 22.07.2016 року в квартирі № 43 в будинку № 8 по проїзду Стадіонному у м. Харкові, яку орендував разом із позивачем у відповідача. Мешкали вони за даною адресою два місяці, жодного разу не порушували громадський порядок та ними не порушувалися умови договору оренди житла, ніколи та ніхто до них із сусідів не звертався з будь-якими скаргами щодо їх поведінки. Крім того, свідок пояснив, що грошові кошти, які були передані відповідачу за оренду житла, та в якості авансу, сплачувалися саме ОСОБА_2.

За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.1, 3-4, 10-11, 303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем всупереч вимогам закону не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його заперечень щодо порушення умов договору оренди житла з боку позивача.

Таким чином, в матеріалах справи знайшли своє підтвердження обставини невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, відтак сума в розмірі 4 500,00 грн. має бути стягнута з неї на користь позивача в судовому порядку.

Проте, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 2000 грн. за інформаційні послуги з приводу пошуку нового житла.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням вищевикладеного, на думку суду, позивачем обрано не достатньо обґрунтований спосіб захисту своїх прав, оскільки, чинність договору по інформаційно-посредницьких послугах з ФОП ОСОБА_5 унеможливлює задоволення позову стосовно стягнення отриманих за цим договором коштів.

За змістом ст. 79 ЦПК України,судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Згідно статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні,під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 1378,00 грн., з 1 травня 1450,00 грн., з 1 грудня 1600,00 грн..

З наведеного вбачається, що станом на 15.11.2016 року (час подачі позову позивачем) граничний розмір компенсації за одну годину роботи адвоката становить 580,00 грн. (1450х40/100).

Відповідно до квитанції, яка була надана позивачем від 04.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 за домовленістю було сплачено, а адвокатом ОСОБА_6, адвокатське обєднання «Сімейство» отримано за складання позовної заяви про стягнення авансового платежу грошові кошти в розмірі 950 грн., тобто було витрачено 1 год. 30 хв..

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд позовної заяви в розмірі 551,20 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 950 грн..

Керуючись ст.ст. 11, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України , суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4500 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 950 грн., а також судовий збір в сумі 551 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: