233 № 233/5547/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/М о т и в о в а н е/

14 лютого 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Наумик О.О.,

за участі секретаря Сухоставець Т.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» про визнання неправомірним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України», в якому уточнивши первісно заявлені позовні вимоги, просить:

-визнати незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно з ч.2 ст.147 КЗпП України у вигляді звільнення за прогул, що було застосовано наказом Начальника Філії ДОУ АТ Ощадбанк від 16.02.2016 р. № 42-к, та у зв'язку з подальшим його скасуванням наказом Начальника Філії ДОУ АТ Ощадбанк від 24.10.2016 р. № 269-к вважати його таким, що втратив свою юридичну силу;

-визнати незаконним звільнення його з посади охоронця відділу Банківської Безпеки Філії ДОУ АТ «Ощадбанк» за скороченням згідно з наказом Начальника Філії ДОУ АТ Ощадбанк від 25.06.2015 р. № 183-к, у зв'язку з допущенням грубого порушення чинного законодавства, що регулює порядок вивільнення працівників за скороченням згідно з п.1 ст.40 КЗпП України;

-поновити його на роботі на раніше займаній посаді охоронця відділу Банківської Безпеки Філії ДОУ АТ «Ощадбанк»;

-стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27 червня 2015 року по дату прийняття судового рішення;

-стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 7000 грн.;

-відповідно до ст.237-1 КЗпП України покласти матеріальну відповідальність на службових осіб, винних в незаконному звільненні його з роботи,

посилаючись на те, що він працював на посаді охоронця відділу Банківської Безпеки Філії Донецьке Обласне Управління ПАТ «Ощадбанк» (надалі Філія ДОУ ПАТ «Ощадбанк») близько шести років.

26 листопада 2014 року його було ознайомлено з наказом керівництва про те, що Філія ДОУ АТ «Ощадбанк» подальшу свою діяльність буде здійснювати в м. Краматорську Донецької області за адресою: вул. Рози Люксембург, 54, та у зв'язку з цим змінюються істотні умови праці.

Письмовою заявою від 26.11.2014 р. він надав свою згоду на переїзд до м. Краматорська, щоб надалі працювати у Філії ДОУ ПАТ «Ощадбанк», але після його евакуації з м. Донецька в м. Краматорськ, робочими обов'язками, до виконання яких він наймався, забезпечений не був.

04 квітня 2015 року начальником відділу Банківської Безпеки ОСОБА_4 його було ознайомлено з наказом начальника філії ДОУ ПАТ «Ощадбанк» «Про внесення змін до штатного розпису внаслідок скорочення чисельності та штату працівників відділу Банківської Безпеки» від 26 березня 2015 року № 391, та, незважаючи на те, що він має статус переселенця з місць проведення АТО та повідомив про це, йому все рівно було вручене попередження про звільнення за скороченням із роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Ніяких роз'яснень чинного Закону не було проведено, до того ж ніякої іншої роботи, посади чи вакансії йому запропоновано взагалі не було.

Наказом № 183-к начальника Філії ДОУ ПАТ «Ощадбанк» від 25.06.2015 р. він був звільнений з роботи згідно з п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням численності та штату працівників, про що в його трудовій книжці за № 11 від 26.06.2015 р. був зроблений відповідний запис про звільнення.

З 09.04.2015 р. по день звільнення він не був забезпечений роботою, для виконання якої він наймався, тобто з вини власника він не працював та знаходився у вимушеному прогулі, хоча неодноразово як письмово так і усно звертався та просив забезпечити його роботою. Тому, в день звільнення на роботі він не був і про своє звільнення з роботи достовірно не знав, тим більше ніяких поштових повідомлень про звільнення він не отримував, а взагалі таке повідомлення про звільнення його з роботи, як потім виявилося, йому не направлялося.

23.07.2015 р. він приїхав в ДОУ АТ «Ощадбанк» в м. Краматорськ і достовірно дізнався, що з 26.06.2015 р. його звільнено з роботи за скороченням численності штату та працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, та відразу ж отримав свою трудову книжку і копію наказу про звільнення у відділі кадрів.

Своє звільнення з роботи вважає незаконним за тих підстав, що у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.42 КЗпП України при скорочені численності штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право для залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага для залишення на роботі надається: сімейним особам за наявністю 2-х і більше утриманців, особам в сім'ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком, особам з тривалим непереривним стажем роботи в даному підприємстві, установі, організації та іншим категоріям працівників.

Зазначив, що порівняно з тими охоронцями, що залишились та працюють надалі, він має вищу продуктивність праці, крім того, деякі з тих охоронців перейшли пенсійний вік та набагато старші від нього. Якщо пересвідчитися про освітній рівень із документів, то він має вищу освіту та посвідчення кваліфікованого охоронця, видане УГСО УМВС України в Донецькій області.

До того ж, він має статус переселенця з місць проведення АТО, про що він повідомив 04.04.2015 р. начальника Відділу Банківської Безпеки ОСОБА_4 при врученні ним попередження про звільнення за скороченням, та він і сам цим цікавився, тому він як переселенець не мав бути скороченим, а навпаки мав бути першочергово забезпечений роботою. Він є сімейною людиною, на його утриманні довгий час знаходяться непрацююча дружина ОСОБА_5 та неповнолітня донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. В його сім'ї немає інших працівників із самостійним заробітком. У нього є досвід праці в системі охорони та в раптово виниклій нештатній ситуації він міг би самостійно швидко прийняти правильне рішення, або працювати на іншій посаді.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що переважне право для залишення на роботі при скороченні численності штату працівників в даному випадку мало бути надано йому.

Крім того, він являвся членом профспілкової організації Філії ДОУ ПАТ «Ощадбанк», і для звільнення його з роботи за скороченням чисельності штатів необхідний дозвіл профспілки, власник або уповноважений ним орган в порядку ст.43 КЗпП України повинен направити до профспілки обґрунтоване письмове подання, в якому просить згоди на звільнення працівника у зв'язку зі скороченням за п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому в поданні вказується, що переважного права для залишення на роботі працівник не має. У зв'язку з чим він вважає, що в даному випадку його переважне право для залишення на роботі власником навмисно не враховано.

До того ж профспілкова організація Філії ДОУ АТ «Ощадбанк» не повідомила його про час, місце та дату розгляду вказаного подання, та без його участі, без письмової заяви на розгляд цього подання без нього, без його представника в порушення вимог ст.43 КЗпП розглянула це подання та винесла рішення, яким надала згоду на його звільнення з роботи за скороченням.

Звільнення працівника з роботи за скороченням чисельності штату та працівників вважається законним лише тоді, якщо власник або уповноважений ним орган дотримався усіх відповідних вимог, щодо проведення такого звільнення та насамперед: насправді здійснював скорочення чисельності штату та працівників та попередив працівника не менш ніж за два місяці про його звільнення за скороченням штату працівників; запропонував працівнику перейти на іншу підходящу роботу, вакансію на цьому ж самому підприємстві, установі чи організації; врахував переважне право працівника щодо залишення його на роботі; надав працівнику гарантії, передбачені чинним законодавством України; отримав згоду на звільнення працівника за скороченням від профспілкової організації. Невиконання хоча б одного із цих пунктів означає, що звільнення з роботи працівника за скороченням численності штатів здійснено незаконно.

Зазначив, що його трудова книжка після звільнення в порушення вимог ст.47 КЗпП України незаконно утримувалась відповідачем майже місяць та про те, що він вже звільнений з роботи, йому взагалі не повідомлялося.

Крім того, вважає, що наказ № 42-к від 19.02.2016 р. про притягнення його згідно зі ст.147 КЗпП України до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 01.04.2015 р. за прогул є неправомірним з таких підстав.

Відповідно до ст.57 КЗпП України початок і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіком змінності у відповідності до чинного законодавства, а відповідно до п.6 коментаря цієї ж статті зазначено, що графік змінності в роботі доводиться до відома працівників не пізніше одного місяця до введення в дію.

Тож графік роботи на квітень 2015 року для охоронців філії ДОУ ПАТ «Ощадбанк» мав бути складений та підписаний керівником відділу, в якому працює співробітник, погоджений з профспілкою, кадровою службою та доведений до його відома не пізніше одного місяця до введення в дію.

Відповідно до ст.29 КЗпП України зазначено, що обов'язком роботодавця є визначення працівнику робочого місця, до того ж ч.1 ст.29 КЗпП України вказано, що таке визначення повинно було зроблено під розписку, що роботодавцем здійснено не було.

Так, не маючи відомостей про те, що графік змінності в роботі на квітень 2015 року був належним чином доведений до його відома та й під особистий підпис його було ознайомлено з ним, не маючи відомостей про визначення йому часу роботи та часу відпочинку, враховуючи ті обставини, що йому належним чином роботодавцем чи уповноваженою особою не було визначене під розписку його робоче місце та не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку в істотно змінених умовах праці, що відбулись, 19 лютого 2016 року, згідно з наведеним наказом, 01 квітня 2015 року визнається його робочим днем та внаслідок невиходу на роботу, днем прогулу.

Підставою для вказаного наказу стала службова записка завідуючого сектором судового проводження процесу юридичного відділу філії ДОУ ПАТ «Ощадбанк» ОСОБА_6, якою він повідомив керівника установи про виявлення ним факту порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни (вчинення прогулу), що нібито мало місце 01.04.2015 р.

Наказом № 42-к від 19.02.2016 р. на нього накладене стягнення відповідно до ст.147 КЗпП України у вигляді звільнення, скасовується один із пунктів наказу № 183-к від 25.06.2015 р. стосовно звільнення його з посади за скороченням 26.06.2015 р., та визнається день 01 квітня 2015 року днем його невиходу на роботу без поважних причин, тобто прогулом. Надалі конкретним посадовим особам філії ДОУ ПАТ «Ощадбан» видані розпорядження про внесення записів в табель обліку використання робочого часу та утримання із зарплати ОСОБА_1 грошових коштів з 01.04.2015 р.

31.03.2015 р. він разом з охоронцем ОСОБА_7 працював з 8-00 цілу добу, виконував обов'язки з охорони колишнього приміщення Філії ДОУ ПАТ Ощадбанк в м. Донецьку, та майна установи, що залишалось ще не перевезеним до м. Краматорська, про що в книзі проходження інструктажу, журналі прийому-здачі поста є їх підписи.

При цьому відповідного письмового наказу чи розпорядження від керівництва Філії ДОУ ПАТ Ощадбанк про припинення охорони цього об'єкту в м. Донецьку не надходило.

Визначивши 01 квітня 2015 року днем прогулу, роботодавець, не зажадавши від нього письмових пояснень з приводу нібито вчиненого дисциплінарного проступку, в порушення ч.2 ст.148 КЗпП України притягнув його до дисциплінарної відповідальності через 10,5 місяців, при цьому не вживши ніяких заходів для ознайомлення у триденний строк з цим наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Своїми діями відповідач не тільки порушив норми законодавства, але й завдав йому моральної шкоди, яка виразилася у порушенні його трудових прав, ігноруванні його, як небажаного працівника, а відтак посягнув на його честь, гідність ділову репутацію, цінність яких проголошено ст.3 Конституції України та посягнув на його законне право на працю, що передбачено ст.43 Конституції України. Незважаючи на його звернення щодо забезпечення його роботою та на його багаторічну працю в інтересах організації, відповідач залишив його без роботи, і такі дії з боку відповідача завдали йому значних гострих душевних переживань, в результаті чого він відчув себе ошуканим, що негативно відобразилось на його психічному стані, змусило його сильно нервувати та переживати. Він втратив спокій і постійно знаходиться у пригніченому стан, його постійно переслідують думки про вчинене відповідачем щодо нього, що в свою чергу призводить його до дратівливості, до замикання в собі та своїх проблемах, та відповідно погіршує його відносини з оточуючими його людьми, близькими та родичами. До того ж, неправомірні дії відповідача спричинили порушення його звичайного життєвого укладу, оскільки в нього виникла необхідність відстоювати та захищати свої порушені права у судовому порядку, витрачаючи для цього багато свого часу для налагодження звичайного нормального способу життя.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову, зауваживши на такому.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» 24 жовтня 2016 року винесено наказ № 269-к про скасування п.4.1. наказу № 42-к від 19 лютого 2016 року, а саме про те, що п.п.4.1. п.4 наказу № 183-к про звільнення за скороченням охоронця відділу банківської безпеки ОСОБА_1 26 червня 2015 року скасовано, та визнано 01 квітня 2015 року для ОСОБА_1 робочим днем та днем прогулу без поважних причин. Вважає, що на поточний момент відсутній предмет спору в частині визнання незаконним притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно з ч.2 ст.147 КЗпП України у вигляді звільнення за прогул.

Щодо вимог про поновлення позивача на роботі, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди:

Оскільки адреса місцезнаходження відповідача станом на листопад 2014 року відносилася до території проведення антитерористичної операції, установа АТ «Ощадбанк» була змушена змінити місцезнаходження з міста Донецьк на місто Краматорськ.

Відповідно до норм статті 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 КЗпП України та в інших випадках, передбачених законодавством України.

На виконання вимог чинного законодавства України, відповідачем було вручено попередження про переведення в іншу місцевість філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», охороннику відділу банківської безпеки філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1, про що свідчить особистий підпис. Позивачем не заперечується цей факт та підтверджується, що ним було надано згоду на переїзд до м. Краматорськ.

Зважаючи на загальну важкість ситуації на територіях проведення АТО, складнощі, пов'язані з переїздом, необхідність отримання перепусток для перетину блок-постів тощо та час, необхідний для вирішення кожним працівником цих проблемних питань, відповідач не наполягав на тому, щоб працівники саме після спливу 2-місячного строку після отримання попередження про переведення в іншу місцевість з'явилися на робочих містах у м. Краматорськ. Тому деякий час окремі працівники, в тому числі і позивач, залишались у м. Донецьку. Протягом всього цього часу позивачу виплачувалась заробітна плата згідно з вимогами чинного законодавства.

Станом на 01.11.2014 р. згідно з наданою позивачем довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 17.11.2014 р. він вже обліковувався як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції до м. Костянтинівки, вул. Октябрська, 210-14. Позивачем не заперечується той факт, що протягом листопада-грудня 2014 року, січня-квітня 2015 року він перебував у м. Донецьку. Таким чином, викликає сумніви його дійсне переміщення з району проведення антитерористичної операції та достовірність «статусу переселенця», на який позивач посилається в обґрунтування своїх вимог.

В подальшому, у зв'язку з виконанням постанови Правління АТ «Ощадбанк» № 923 від 18 листопада 2014 року «Про зміну адреси місцезнаходження філії - Донецького та Луганського обласних управлінь АТ «Ощадбанк»», а саме зміною місцезнаходження філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» відпала виробнича необхідність у використанні праці охоронників у тій кількості, яка існувала у відповідача. Таким чином, з метою оптимізації штатної чисельності винесено наказ 26 березня 2015 року №391 «Про внесення змін до штатного розпису внаслідок скорочення чисельності та штату працівників відділу банківської безпеки регіонального управління».

Так, відповідно до статті 492 КЗпП України було попереджено охоронника відділу банківської безпеки філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників 26 червня 2015 року, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1, де він засвідчує «з наказом філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» «Про внесення змін до штатного розпису внаслідок скорочення чисельності та штату працівників відділу банківської безпеки» від 26 березня 2015 року №391 та з попередженням про наступне звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України 26 червня 2015 року ознайомлений. Права відповідно до чинного законодавства роз'яснено.».

Одночасно з наданням на ознайомлення наказу «Про внесення змін до штатного розпису внаслідок скорочення чисельності та штату працівників відділу банківської безпеки» від 26 березня 2015 року №391 та з попередженням про наступне звільнення із займаної посади позивачу були надані наявні станом на 04 квітня 2015 року пропозиції щодо вакантних посад, від ознайомлення з якими позивач відмовився, про що був складений відповідний акт.

Таким чином, вважає, що ствердження позивача про те, що при врученні йому попередження про звільнення за скороченням ніяких роз'яснень чинного законодавства не проведено та не запропоновано інших посад, не відповідають дійсності.

На початку квітня 2015 року тимчасову роботу всіх працівників у м. Донецьку на той момент було припинено, весь штат філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» остаточно перебував у м. Краматорську. При цьому, позивач на роботу не з'являвся з невідомих відповідачу причин.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08 липня 2014 року №7302/3/14-14/13 «Про збереження місця роботи працівників, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції або залишаються у таких районах», з метою недопущення звільнення власником або уповноваженим ним органом підприємства, установи, організації громадян, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції або залишаються у таких районах, працівники, які не виходять на роботу у зв'язку з переміщенням із районів проведення антитерористичної операції, або ті, які залишаються у таких районах під час проведення антитерористичної операції і не мають змоги виходити на роботу у зв'язку з небезпекою для життя та здоров'я, не можуть бути звільнені за пунктом 4 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України на підставі «прогул».

Зазначене обумовлено необхідністю збереження життя і здоров'я таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин.

Керуючись вказаним листом, у зв'язку з неможливістю встановити причини відсутності позивача, відповідачем було визнано їх невідомими, що і відображено у табелях обліку робочого часу.

Зауважила, що позивачем не надавалась відповідачу довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції або будь-які інші достовірні відомості про місце свого перебування, що унеможливлювало встановити дійсні причини відсутності його на роботі.

В подальшому відповідно до норм чинного законодавства України 25 червня 2015 року відповідачем видано наказ №183-к про звільнення охоронника відділу банківської безпеки ОСОБА_1 26 червня 2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників та проведено всі виплати згідно з нормами чинного законодавства України.

При обранні кандидатури позивача на скорочення відповідачем було проведено порівняльний аналіз професійних якостей та характеристик всіх осіб, що займали посади охоронників на той момент з метою встановлення переважного права на залишення на посаді. За результатом цього аналізу було прийнято рішення про рекомендацію кандидатури позивача до скорочення. Додатковим аргументом у прийнятті цього рішення слугувала тривала відсутність позивача з невідомих причин, адже відповідач потребував реального виконання працівниками своїх функцій з охорони.

Особова справа позивача (зокрема, заповнений ним власноруч Особовий листок по обліку кадрів, написана власноруч автобіографія) не містить відомостей про наявність у нього дитини ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому цей факт не був відомий відповідачу та не міг бути врахований при порівняльному аналізі кандидатур охоронників.

При підписанні попередження про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням позивачем також не були надані відповідачу відомості про наявність у нього на утриманні дитини ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, відповідач не порушив Конституційне право позивача на працю, та дотримався всіх норм чинного законодавства України про скорочення чисельності та штату працівників, тому вважає, що посилання позивача на порушення норм КЗпП України відповідачем є безпідставними та необґрунтованими.

Просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_8, повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явилася, заперечень проти позову суду не надала.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши надані сторонами докази у справі, дістає таких висновків.

Наказом начальника управління філії - Донецьке обласне управління ВАТ «Державний Ощадний Банк України» від 16 жовтня 2009 року № 184 ОСОБА_1 прийнято на посаду охоронця відділу банківської безпеки на 0,5 ставки з 16 жовтня 2009 року. Встановлено режим роботи ОСОБА_1 у відповідності до графіку роботи охоронців відділу банківської безпеки (том № 3, а.с.30).

Наказом начальника управління філії - Донецьке обласне управління ВАТ «Державний Ощадний Банк України» від 10 листопада 2009 року № 188 ОСОБА_1 переведено на повну ставку охоронця відділу банківської безпеки з 10 листопада 2009 року (том № 3, а.с.32).

26 листопада 2014 року охоронника відділу банківської безпеки філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 було попереджено про зміну адреси місцезнаходження філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» з 24 листопада 2014 року на нову адресу, а саме: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Рози Люксембург, буд. 54 з проханням до 26 листопада 2014 року повідомити письмово про переїзд до м. Краматорська заявою про переведення з 02 грудня 2014 року, або попередити про відмову від переїзду (письмово) заявою, для складання повідомлення до Центру зайнятості про звільнення за п.6 ст.36 КЗпП 02 лютого 2015 року, що підтверджується попередженням про переведення в іншу місцевість, яке позивач отримав 26 листопада 2014 року (том № 1, а.с.8).

04 квітня 2015 року охоронника відділу банківської безпеки філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників 26 червня 2015 року, що підтверджується попередженням про наступне звільнення, з яким позивач був ознайомлений 04 квітня 2015 року (том № 1, а.с.9).

Наказом в.о. начальника управління філії - Донецьке обласне управління ПАТ Державний Ощадний Банк України від 25 червня 2015 року № 183-к охоронника відділу банківської безпеки філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 звільнено 26 червня 2015 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у кількості 15 календарних днів, за період роботи з 16 жовтня 2014 року по 26 червня 2015 року та вихідної допомоги в розмірі середньо місячної заробітної плати (том № 1, а.с.10).

Зазначені вище відомості про трудову діяльність позивача в установі відповідача відображені в трудовій книжці НОМЕР_1, згідно із записами якої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, прийнято на посаду охоронника відділу банківської безпеки філії - Донецьке обласне управління ВАТ «Державний Ощадний банк України» з 16 жовтня 2009 року на підставі наказу №184 від 16 жовтня 2009 року, та 26 червня 2015 року звільнено з посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу № 183-к від 25 червня 2015 року (том № 1, а.с.140).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходив з такого:

В частині визнання незаконним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно з ч.2 ст.147 КЗпП України у вигляді звільнення за прогул, що було застосовано наказом Начальника Філії ДОУ АТ Ощадбанк від 16.02.2016 р. № 42-к:

Наказом начальника управління філії - Донецьке обласне управління ПАТ «Державний Ощадний Банк України» від 19 лютого 2016 року № 42-к, пункт 1 наказу в.о. начальника філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 25 червня 2015 року № 183-к скасовано. Визнано для ОСОБА_1, охоронника відділу банківської безпеки, робочий день 01 квітня 2015 року днем прогулу без поважних причин. У табелі обліку використання робочого часу ОСОБА_1 день 01 квітня 2015 року, відмітити як прогул без поважних причин. Заробітну плату за робочий день 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 не нараховувати. За грубе порушення трудової дисципліни застосувати до ОСОБА_1, охоронника відділу банківської безпеки, згідно з п.2 статті 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин) 01 квітня 2015 року (том №1, а.с.102).

Як вбачається з витягу з наказу від 24 жовтня 2016 року № 269-к (том № 2, а.с.176), пункт 4.1. наказу начальника філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 19 лютого 2016 року № 42-к скасовано та наказано вважати дійсним звільнення 26 червня 2015 року ОСОБА_1, охоронника відділу банківської безпеки (п. 1 наказу в.о. начальника філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 25.06.2016 року № 183-к) у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗПП України.

Оскільки оскаржуваний наказ в частині, з приводу якої виник спір, скасовано відповідачем, потреби у судовому врегулюванні цього питання на час ухвалення судового рішення не існує, у зв'язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо вимог визнання незаконним звільнення та поновлення позивача на роботі:

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За приписами статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч.1).

Відповідно до ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Пленуму Верховного Суду України в п.19 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. надав такі роз'яснення: розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Отже, при звільненні працівників за скороченням штату роботодавець має

- попередити працівника про звільнення не менше ніж за два місяці,

- запропонувати, за наявності, працівникові вакантну посаду,

- отримати згоду профспілкового органу на звільнення, якщо працівник є членом профспілки,

- перевірити, чи не має працівник переважного права на залишення на роботі при вивільненні.

Суд, вирішуючи питання дотримання відповідачем вимог діючого трудового законодавства при звільненні позивача, виходив з такого:

Відповідно до наказу філії - Донецьке обласне управління ПАТ «Державний Ощадний Банк України» від 19 листопада 2014 року № 3029 «Про зміну адреси місцезнаходження», змінено адресу місцезнаходження філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» з 24.11.2014 р. на нову адресу: 84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Люксембург Рози, буд. 54 (том № 2, а.с. 177).

Наказом ПАТ «Державний ощадний банк України» від 26.03.2015 р. №391 «Про внесення змін до штатного розпису внаслідок скорочення чисельності та штату працівників відділу банківської безпеки РУ» наказано 26 червня 2015 року скоротити чисельність і штат охоронників відділу банківської безпеки РУ згідно зі списком, що є додатком до цього наказу (том №2, а.с.180). Списком посад, які підлягають скороченню по відділу банківської безпеки РУ, у Додатку №1 до цього наказу (том №», а.с.182) передбачено скорочення 10 штатних одиниць охоронників.

Про майбутнє звільнення відповідач повідомив позивача 04.04.2015 р., що підтверджено відповідним письмовим «Попередженням про наступне звільнення охоронника відділу банківської безпеки філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», згідно з яким ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників 26 червня 2015 року. Попередження датоване 04.04.2015 р. і містить підпис позивача в ознайомленні (том №2, а.с.179). Ця обставина позивачем підтверджена.

За ствердженням відповідача, одночасно з наданням позивачу для ознайомлення наказу «Про внесення змін до штатного розпису внаслідок скорочення чисельності та штату працівників відділу банківської безпеки» від 26 березня 2015 року №391 та попередження про наступне звільнення із займаної посади ОСОБА_1 були надані наявні станом на 04 квітня 2015 року пропозиції щодо вакантних посад, від ознайомлення з якими позивач відмовився.

На підтвердження цих доводів відповідачем наданий суду «Акт про відмову від ознайомлення з Пропозиціями вакантних посад» від 04.04.2015 р. (том №2, а.с.171), підписаний комісією з трьох осіб - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, - у відповідності до якого ОСОБА_1 було надано на ознайомлення наказ «Про внесення змін до штатного розпису внаслідок скорочення чисельності та штату працівників відділу банківської безпеки» від 26 березня 2015 року №391 про звільнення з посади 26 червня 2015 року, але підписувати пропозиції щодо вакантних посад (погодження або відмова від пропозиції) відмовився.

Даючи оцінку цьому Акту, суд вважає його недопустимим доказом, з огляду на таке:

Проти змісту цього Акту позивач категорично заперечував, наполягаючи на тому, що з вакантними посадами йому ознайомитися відповідач не пропонував.

Явка осіб, які підписали Акт - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, у судове засідання для допиту в якості свідків забезпечена не була через їх звільнення (том №3, а.с.19,20,21), внаслідок чого факт складання ними Акту та його зміст цими особами не підтверджений.

Не знайшла пояснення відповідачем в суді і та обставина, на якій підставі «Акт про відмову від ознайомлення з Пропозиціями вакантних посад» від 04.04.2015 р. складався комісією в складі ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є працівниками банківської безпеки РУ, тоді як за вище згадуваним Наказом від 26 березня 2015 року №391 «Про внесення змін до штатного розпису внаслідок скорочення чисельності та штату працівників відділу банківської безпеки» запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади (професії), які відповідають їх кваліфікації та освіті, було наказано відділу по роботі з персоналом РУ (ОСОБА_12).

Крім того, за поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 (охоронця Відділу Банківської Безпеки Філії - Донецьке обласне Управління ПАТ «Ощадбанк» з березня 2013 року по 26 червня 2015 року) вбачається, що на початку квітня 2015 року охоронців відділу банківської безпеки філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» зібрав начальник охорони ОСОБА_9, запропонував їм звільнитися «по прискореному варіанту», тобто з прискореною виплатою заробітної плати за два місяці. Збір, на якому були присутні, зокрема він і ОСОБА_1, проходив на зупинці громадського транспорту біля ЦУМу по вул. Артема в м. Донецьку. ОСОБА_9 довів до їх відома, що вільних місць ні в яких відділеннях банку не має. На той момент ніяких пропозицій щодо вакантних місць запропоновано їм не було, жодного акту не складалося.

Як на час попередження позивача про майбутнє звільнення, так і на час звільнення його за скороченням штату в Установі відповідача малися вакантні посади охоронця.

Так, згідно з «Пропозицією вакантних посад» від 01 квітня 2015 року у філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» станом на 02 квітня 2015 року були наявні такі посади, що відповідають кваліфікації позивача, як охоронник служби банківської безпеки (ТВБВ № 10004/0149) з окладом 1380,00 грн., охоронник сектору банківської безпеки (ТВБВ № 10004/0271) з окладом 1475,00 грн., охоронник служби банківської безпеки (ТВБВ № 10004/0312) з окладом 1380,00 грн. (том № 3, а.с.115).

Згідно з «Пропозицією вакантних посад» від 25 червня 2015 року у філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» станом на 26 червня 2015 року були наявні такі посади, що відповідають кваліфікації позивача, як інкасатор сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей (відділ інкасації коштів та перевезення валютних цінностей) з окладом 2200,00 грн., завідувач складу відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування (Управління) з окладом 1725,00 грн., інспектор сектору безпеки дорожнього руху (відділ будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування) з окладом 2285,00 грн., охоронник служби банківської безпеки (ТВБВ № 10004/0149) з окладом 1380,00 грн., охоронник сектору банківської безпеки (ТВБВ № 10004/0271) з окладом 1475,00 грн., охоронник служби банківської безпеки (ТВБВ № 10004/0312) з окладом 1380,00 грн. (том № 3, а.с.116).

З огляду на наведене, суд вважає вимогу закону щодо запропонування позивачу вакантних посад відповідачем дотримано не було.

Щодо отримання згоди профспілкового органу на звільнення:

10 червня 2015 року начальник управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до в.о. голови профспілкового комітету філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» із поданням про надання згоди на розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України з ОСОБА_1 (том №1, а.с.103).

За приписами ст.43 КЗпП України обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк (ч.2).

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності (ч.3).

11 червня 2015 року за № 32/03-20/1 в.о. голови профспілкового комітету філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на адресу начальника філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» направлено лист, з якого вбачається, що на засіданні профспілкового комітету - філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», яке відбулося 11 червня 2015 року, профспілковим комітетом філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» розглянуто «Подання про розірвання трудового договору з ОСОБА_1» від 10 червня 2015 року та надано згоду на звільнення члена профспілкової організації філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 згідно п.1 ст.40 КЗпП України (том № 1, а.с.104).

Як вбачається з протоколу первинної профспілкової організації філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 11 червня 2015 року № 20 чисельним складом профспілкового комітету розглянуто питання щодо звільнення працівників у зв'язку зі скороченням чисельності та штату пункт 1 статті 40 КЗпП, та постановлено надати згоду на звільнення зі скороченням чисельності та штату (пункт 1 статті 40 КЗпП) охоронника відділу банківської безпеки РУ ОСОБА_1 з 26 червня 2015 року (том №1, а.с. 105).

З протоколу первинної профспілкової організації філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 11 червня 2015 року № 20 вбачається, що ОСОБА_1 11 червня 2015 року не був присутній на засіданні профспілкового комітету щодо розгляду питання про його звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату за п.1 ст.40 КЗпП України. Письмової заяви щодо розгляду подання у його відсутність ОСОБА_1 не надавав. Розгляд подання не відкладалося до наступного засідання в межах строку, визначеного частиною другою статті 43 КЗпП України.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що з 12 грудня 2014 року вона виконує обов'язки голови профспілкового комітету. Листом від 26 березня 2015 року до профспілкового комітету звернулося керівництво з приводу погодження скорочення працівників охорони. Профспілковий комітет прийняв рішення надати згоду на звільнення ОСОБА_1 Це було оформлено протоколом від 11.06.2015 р. Відділом кадрів була надана порівняльна таблиця кандидатів на звільнення, з відповідними даними на працівників. На підставі цих даних було прийнято відповідне рішення надати згоду на звільнення ОСОБА_1 Про надходження листа та надання згоди на звільнення позивач не повідомлявся через її необізнаність.

З огляду на те, що при розгляді подання відповідача про розірвання трудового договору з позивачем профспілковим комітетом вимог трудового законодавства, зокрема частини 3 статті 43 КЗпП Україну дотримано не було, оскільки подання розглядалося без присутності і повідомлення позивача, сам протокол підписів усіх членів профспілкового комітету не містить, суд вважає згоду профспілкової організації на звільнення позивача не отриманою.

Щодо дотримання законодавства при перевірці переважного права на залишення на роботі при вивільненні:

Стаття 42 КЗпП України визначає категорії працівників, яким надається переважне право на залишення на роботі при вивільненні. При скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці здійснюється лише за наявності певної кількості працівників, кваліфікацію і продуктивність яких можна порівняти.

Вирішення питання щодо того, хто із працівників має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, - сфера компетенції роботодавця. Тож суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того, що він має більш високу порівняно з іншими працівниками, яких відповідач не скоротив, кваліфікацію.

Водночас, відповідачем в суді не доведено, за якими критеріями ним було надано перевагу працівникам, які не звільнені за скороченням.

Посилання відповідача на ті обставини, що позивач після попередження про майбутнє звільнення за новою адресою Філії не з'являвся, не є законодавчо визначеною підставою для вирішення питання переважності його права на залишення на роботі.

До того ж, ОСОБА_1 з 17 листопада 2014 року має статус особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (відповідна довідка № в матеріалах справи - том №1, а.с.14).

Переїзд з міста Донецьк до міста Костянтинівка було пов'язане з труднощами, викликаними необхідністю організації свого життя в іншій місцевості, і вимагало від позивача певних зусиль й умов.

Опинившись в окупованому місті, без фактичного місця роботи, позивач неодноразово письмово звертався до відповідача з питань фактичного забезпечення його роботою, а також перепусткою для переміщення через зону зіткнення (том №1, а.с.15,18-19,25,59), на що останній фактично відмовлявся надавати відповіді, безпідставно кваліфікуючи такі звернення позивача як «анонімки» (том № 1, а.с.16,20,26).

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт недотримання відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача.

Тож в цій частині позов підлягає задоволенню, позивач - поновленню на попередній роботі.

При цьому, суд вважає, що передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк пропущений позивачем з поважних причин, з огляду на таке:

За приписами статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Копію наказу про звільнення, а також трудову книжку позивач, за його ствердженням, отримав 23.07.2015 р. Ця обставина визнана стороною відповідача, тож за ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказування.

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області позивач звернувся 15.09.2015 р.

Цьому зверненню передувало звернення позивача 18.08.2015 р. до Краматорського міського суду Донецької області, ухвалою якого від 08.09.2015 р. позовна заява ОСОБА_1 до Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» про поновлення на роботі була залишена без розгляду.

Враховуючи нетривалий термін пропущення строку звернення до суду, ту обставину, що позивач є тимчасово переміщеною особою, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, поважними та поновити його.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ч.1). Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2).

Зробивши висновок про необхідність поновлення позивача на роботі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що позивач звільнений з роботи з 26 червня 2015 року, зазначений день був останнім робочим днем позивача, тому строк вимушеного прогулу необхідно обраховувати з 27 червня 2015 року по день ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі - 14 лютого 2017 року включно.

За приписами п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз.1). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3).

Середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу розрахований, виходячи з середньо годинної заробітної плати та кількості робочих годин вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки філії - Донецьке обласне управління ПАТ Державний Ощадний Банк України № 15/20-21 від 06 лютого 2017 року, ОСОБА_1 працював в філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» з 16 жовтня 2009 року по 26 червня 2015 року на посаді охоронник у відділі банківської безпеки та його заробіток з лютого 2015 року по травень 2015 року включно складає 12292,95 грн. Середньо годинна заробітна плата за відпрацьований час становить 31,67 грн./год. (том № 1, а.с.13), розрахунок якої відповідає п.8 вище згадуваного Порядку.

Як передбачено частиною 1 статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

В розрахунковий період лютий-березень 2015 року (що відповідає 4,2 тижня) зайнятість позивача склала 39,76 годин на тиждень: 160 годин в лютому 2015 року + 174 години в березні 2015 року = 334 години / 2 місяці = 167 годин в місяць; 167 годин / 4,2 тижні середньомісячного показника = 39,76 годин.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13, оплаті ОСОБА_1 підлягає: у червні 2015 року - 40 годин, у липні 2015 року - 184 годин; у серпні 2015 року - 160 годин, у вересні 2015 року - 184 годин; у жовтні 2015 року - 176 годин, у листопаді 2015 року - 168 годин, у грудні 2015 року - 183 години, а всього 1095 робочих годин.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13, оплаті ОСОБА_1 підлягає: з січня 2016 року по грудень 2016 року - 2003 робочі години.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13, оплаті ОСОБА_1 підлягає: у січні 2017 року - 159 годин, у лютому 2017 року - 80 годин, а всього 239 робочих годин.

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути його середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 червня 2015 року по 14 лютого 2017 року включно в сумі 105682,79 грн. з розрахунку:

31,67 х 3337 = 105682,79 грн.

В частині вимог відшкодування моральної шкоди, суд виходив з такого:

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.9 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з встановлення факту порушення відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача, а також з доведеності останнім моральної втрати через незаконне звільнення, що призвело до моральних страждань позивача, вплинуло на організацію нормального способу його життя, завдало позивачу значних душевних переживань, суд, з урахуванням глибини моральних страждань позивача, а також принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн.

В цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Вимога щодо притягнення до матеріальної відповідальності службових осіб, винних в незаконному звільненні позивача з роботи, задоволенню не підлягає через те, що позивачу право такої вимоги не належить.

Тож позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому, з урахуванням вимог ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з ч.3 ст.6 Закону №3674 -VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

У зв'язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.3 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 3200 грн. (1600,00 грн. за вимоги майнового характеру та 1600,00 грн. за вимоги немайнового характеру).

Керуючись ст. ст. 212-215, 367, 88 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронця відділу банківської безпеки філії - Донецьке обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 113314 (сто тринадцять тисяч триста чотирнадцять) грн. 47 коп., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

В іншій частині в задоволені позову відмовлено.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя