н/п 2/490/2381/2017 Справа № 490/5926/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

іменем України

29 березня 2017 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Кваші С.О.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про припинення дії договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» (далі- Банк) про припинення дії договору іпотеки, зазначивши в позовній заяві, що 23 липня 2007 р. між нею та відповідачем був укладений договір іпотеки № 6207724, посвідчений приватним нотаріусом ММНО ОСОБА_3, за реєстровим № 1581. Відповідно до іпотечного договору позивач, в забезпечення виконання кредитного договору № 6207К13 від 23.07.2007 р., укладеного між Банком та ПП «Олімп-Агро» передав в іпотеку нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою м.Миколаїв, вул.Веселинівська,47/3 . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.05.2011 р. задоволено позов Банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою м.Миколаїв, вул. Веселинівська, буд. 47/3, належної ОСОБА_1 на праві власності, за оціночною ціною, встановленою сторонами в іпотечному договорі в 1785400 грн. шляхом продажу на прилюдних торгах в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором № 6207К13 від 23.07.2007 року в сумі 1218132 грн. 07 коп.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 22.03.2011 року ліквідовано ПП Олімп-Агро в звязку з банкрутством, 14.04.2011 року внесено запис до ЄДРЮОФОП про припинення юридичної особи.

Постановою Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ від 20.02.2012 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду.

Як вбачається з листа Банку від 19.07.2013 року у відповідь на повідомлення державного виконавця з пропозицією залишити за собою вказаний предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором № 6207К13 в звязку з тим, що не відбулися треті прилюдні торги. - АТ Укрексімбанк відмовилося залишити за собою та прийняти на свій баланс предмет іпотеки.

Постановою Центральногоо ВДВС Миколаївського МУЮ від 08.06.2015 року було знову відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду.

Як вбачається з листа державного виконавця з пропозицією залишити за собою вказаний предмет іпотеки в звязку з тим, що не відбулися треті прилюдні торги таке повідомлення було направлено на адресу банку 18.04.2016 року .

Постановою Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ від 27.05.2016 року було знову відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи в межах даного виконавчого провадження також не відбулися треті призначені на 22-24 лютого 2017 року електронні торги з реалізації вказаного предмету іпотеки через відсутність учасників торгів.

Згідно копії виконавчого листа, виконавчий лист повертався стягувачу неодноразово Постановами державного виконавця від 08.09.2014 року та від 27.05.2015 року в звязку з закінченням виконавчого провадження за п.10 ст. 47 ЗУПро виконавче провадження .

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що у відповідності до ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», стягувачу неодноразово було запропоновано вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, проте стягувач не має намірів залишити за собою вищевказане майно.

Тому позивач вважає договір іпотеки припиненим в відповідності до ч.3,4 ст.49 ЗУ «Про іпотеку», оскільки іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим ч.1 цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека припиняється.

Як наслідок просила вилучити з Державного реєстру іпотек запис № 2726785 про іпотеку вказаного майна та вилучити з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна запис № 2726617 про заборону відчуження цього майна.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Зазначили, що через необґрунтовані дії банку позивачка не тільки позбавлена можливості погасити заборгованість перед банком, але і вимушена нести додаткові витрати на утримання та охорону предмету іпотеки.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення в яких зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, та необґрунтованими та не підлягають задоволенню .

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим законом.

Згідно ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріусу.

Згідно ст.41 ЗУ «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за виконавчим написом нотаріуса, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, згідно ст. 49 Закону України "Про іпотеку" протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж як на 25 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах може бути зменшена не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

При цьому, остання частина ст. 49 ЗУ "По іпотеку" із положенням про треті прилюдні торги була змінена ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22 вересня 2011 року № 3795-VI.

За змістом вказаних норм Закону, відмова іпотекодержателя від залишення за собою предмета іпотеки в рахунок погашення боргу після того, як прилюдні торги не відбулися, не є підставою для обов'язкового припинення іпотеки.

Крім того, зазначена норма та норми ЗУ «Про виконавче провадження» не містять обов'язку Банку, під страхом припинення іпотеки, прийняти нереалізоване майно.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, або закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотечні зобовязання є акцесорним, тобто похідним від головного зобов'язання. Акцесорне зобов'язання не має самостійного значення й автоматично припиняється з припиненням дії головного зобов'язання.При цьому, хоч правовідносини іпотеки і пов'язані із кредитними правовідносинами, однак вони є самостійними правовідносинами і оформлюються укладанням договору іпотеки, що є відмінним від кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян та підлягають виконанню на всій території України.

Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

При цьому суд враховує, що Банк звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Підприємства-позичальника до припинення юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням , а відтак зобов'язання за кредитним договором та за договорам іпотеки не були припинені. Отже, унаслідок набрання 21 грудня 2011 року законної сили рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2011 року, яке є обов'язковим до виконання, зобов'язання також в силу ст. 11 ЦК України трансформувалося у цивільний обов'язок по виконанню рішення суду.

Як слідує з правової позиції ВСУ у справі за № 6-130цс17, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинна на час спірних правовідносин), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що згідно вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Також згідно зі статтею 49 Закону України «Про іпотеку» якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Позивач зазначає про припинення іпотеки виходячи з того, що кредитор не скористався своїм правом на прийняття у власність нереалізованого предмету іпотеки.

Однак частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом. Тим більше, що стягувач не відмовляється від свого права на виконання рішення суду в примусовому порядку, предявляючи виконавчий лист до примусового виконання в установлені строки повторно.

У справі не встановлено факту виконання основного зобов'язання, що згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» є однією з підстав припинення іпотеки.

Ураховуючи проведений аналіз норм законодавства та встановлені фактичні обставини, сам факт того, що кредитор не скористався своїм правом на залишення за собою предмету іпотеки та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» - не є достатньою підставою для припинення іпотеки.

Оскільки вимоги позову про вилучення записів з державних реєстрів про обтяження предмету іпотеки є похідними від основних вимог про припинення іпотеки , то вони також не підлягають задоволенню.

Наведене є підставою для відмови у задоволені позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 15, 60, 208, 209, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.11-16, 509, 526, 527, 546, 548, 598, 626, 628, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 33, 49 ЗУ «Про іпотеку», суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про припинення дії договору іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо було проголошено вступну та резолютивну частини , апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя Гуденко О.А.