Справа № 308/6641/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Бисага Т.Ю.,

суддів Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.,

секретарі Чучка Н.В.,

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, якій діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_5, який діє від імені та інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду із позовною заявою до Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, яким просив позов ОСОБА_3 задовільнити в повному обсязі; визнати за ОСОБА_3, як за право набувачем в порядку спадкування за ОСОБА_6, право власності на землю, загальною площею 2,4080 га. призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009393, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації №439 від 19.11.2002 року та сертифікату РН №172212. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що після смерті матері ОСОБА_7 (яка померла 18.07.2004 року), відкрилась спадщина, до якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,4080 га. і спадкоємицею якої вона є в порядку спадкування за законом, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на землю, а саме державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009393, який був втрачений.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року у задоволені позовної заяви року ОСОБА_5, який діє від імені та інтересах ОСОБА_3, було відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, безпідставність та порушення норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та з врахуванням доводів апеляційної скарги ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити з підстав зазначених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державний акт на право приватної власності на землю складено у двох примірниках, один із яких видано матері позивача, а другий зберігається у Холмецькій сільській раді Ужгородського району Закарпатської області, то позивач не позбавлена можливості звернутися до Холмецькій сільській раді з заявою про видачу дубліката державного акту на зазначену земельну ділянку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У силу вимог ст.392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.07.2004 року померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,4080 га., розташованої в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту.

Позивач ОСОБА_3 є дочкою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №250641, а відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_7.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявить про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З довідки Виконавчого комітету Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №3030 від 11 грудня 2016 року вбачається, що на момент смерті ОСОБА_7, яка померла 18.07.2004 року разом з нею за адресою: с. Глибоке, 68 Ужгородського району Закарпатської області, проживала її донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Останнім місцем реєстрації та проживання ОСОБА_3 було с. Глибоке, 68 Ужгородського району Закарпатської області.

Таким чином, ОСОБА_3, відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину і є спадкоємцем першої черги за законом, на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст.67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

09 грудня 2016 року листом приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 №254/01-16 ОСОБА_3 роз'яснено, що відповідно до п.п.4.15, 4.18 гл. 10 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, оскільки спадкоємець не може надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно у зв'язку із його втратою, для оформлення спадкових прав йому необхідно звернутися до суду.

З відповіді Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області від 28 грудня 2015 року №С-24/0-70/19-15 «Щодо надання дублікату Державного акту» слідує, що видача дублікату державного акту не є можливою, оскільки відповідно до чинного законодавства не відноситься до компетенції відділу.

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності серії ІІ-ЗК №009393, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації №439 від 19.11.2002 року та сертифікату РН №172212, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки загальною площею 2,4080 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Холмецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, а вказаний державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2048 (а.с.12).

За приписами пункту 22 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказ Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року №43 (в редакції, чинній на день видачі державного акту, на день розгляду справи судом Інструкція втратила чинність) державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею складається у двох примірниках, підписується сільським, селищним, міським головою або головою відповідної державної адміністрації і скріплюється відповідною гербовою печаткою.

Пунктом 4.2 Інструкції передбачено, що другий примірник державного акта або договору, а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України.

За ст.ст.22, 23 ЗК України в редакції 1990 року, що була чинною на день видачі

зазначеного державного акту, право власності на землю або право користування наданою

земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж

земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право,

яким є державний акт.

Суд дійшов до висновку, що ОСОБА_7 набула право власності на зазначену земельну ділянку та оформила документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним законодавством на момент видачі державного акта, а сама по собі втрата виготовленого, виданого та зареєстрованого Державного акта про право приватної власності на землю не припиняє право власності на спірне нерухоме майно, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена чинним законодавством.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Позивач ОСОБА_3, відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 і є спадкоємцем першої черги за законом, на момент відкриття спадщини.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року та постанови Кабміну України «Про затвердження Порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року видача дублікату державного акта на право приватної власності на землю не є можливим.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину згідно положень ч.3 ст.1296 ЦК України оскільки незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

В апеляційній скарзі представник апелянт посилається на те, що оскільки право власності на земельну ділянку не зареєстровано в Державному земельному кадастрі, спірне нерухоме майно не можливо зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому він змушений для захисту порушеного права звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Крім того, зазначає, що чинним законодавством України взагалі на передбачено процедуру видачі дублікатів державних актів на право приватної власності на землю, у зв'язку з чим отримати відповідний дублікат не вбачається можливим.

Відповідно до ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Враховуючи всі обставини справи та наявні в матеріалах докази, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обгрунтованості, що в силу ст.338 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.1, 3 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, якій діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги представника ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3 до Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, задовольнитити.

Визнати за ОСОБА_3, що зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, 68, як за правонабувачем в порядку спадкування за ОСОБА_7, право власності на землю, загальною площею 2,408 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009393, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації №439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН №172212.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді