Дата документу 14.04.2017
ЄУ № 420/2318/16-ц
Провадження №2/420/91/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря Рожкової Л.В.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом (уточненим 11.04.2017 ) до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання дитини та сплату за гуртожиток в сумі 4822 грн. (4050 грн. -1/2 частини суми, сплаченої за контрактом за 2016 -2017 навчальний рік та додаткові витрати на оплату гуртожитку, де проживає дитина у сумі 772 грн., що складає ? від загальної сплаченої суми за 2016 -2017 навчальний рік).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 квітня 2009 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. На даний час вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, з яким має спільну дитину -шестирічного сина. Від шлюбу з ОСОБА_3 вони мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дитина є повнолітньою і навчається у ВНЗ УКООПСПІЛКИ Полтавський університет економіки і торгівлі. Вона навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, щороку оплата за навчання складає 8 100 грн. згідно договору про надання освітніх послуг № 45 від 22 липня 2015 року. Після розірвання шлюбу відповідач сплачував аліменти в твердій грошовій сумі 600 грн на місяць до моменту вступу дитини до навчального закладу. У 2015 році, коли донька вступила до інституту, ми уклали усну угоду з відповідачем, відповідно до якої останній буде платити за навчання 8100 грн. за рік (що враховувалось, як сплата аліментів), а всі інші витрати на утримання дитини позивач бере на себе. Відповідач заплатив двічі по 4050 грн. за перший рік навчання доньки (разом 8100 грн.), що враховувалось у сплату аліментів. І коли доньці виповнилось 18 років, відповідач взагалі не надає ніякої допомоги на утримання доньки, перестав спілкуватись з донькою. За другий рік навчання (2016-2017 навчальний рік) вона сплачувала сама 8100 грн. за навчання та кошти за проживання доньки в гуртожитку у розмірі 1545 грн. Зі слів друзів їй відомо, що відповідач працює за кордоном (на території Російської Федерації) та отримує заробітну плату в сумі близько 20 000 грн. на місяць (у перерахунку з російських рублів). Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не має наміру компенсувати додаткові витрати на дитину, вона не має іншої можливості захисту свого права, ніж звернення до суду з відповідним позовом.

Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, викладених в уточненій 11.04.2017 позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що перебування позивача в інших шлюбних відносинах не може бути приводом для звільнення її від обовязку утримувати доньку, яка продовжує навчання до досягнення нею двадцяти трьох років. Крім того, позивачем не доведено наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу доньці. Главою 16 Сімейного Кодексу України не передбачено стягнення з батьків додаткових витрат на навчання повнолітньої дитини, тому, на його думку, слід відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Третя особа, ОСОБА_4, в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕД №085396, виданого Відділом РАЦС Новопсковського районного управління юстиції Луганської області 21.05.2009, шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 було розірвано 21.05.2009, актовий запис №43 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають спільну повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно паспорту серії ЕН №957679, виданого 11.03.2014 Новопсковським РС УДМС України в Луганській області (а.с.10).

Як вбачається з свідоцтва про народження серії І-ЕД №064659, виданого 04.03.1998 Новопсковським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис №13, батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.12).

Згідно довідки №05-261351 від 02.12.2016, виданої Науково навчальним центром Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» ОСОБА_4 є студенткою другого курсу напрямку підготовки 6.030503 «Міжнародна економіка» ступеня бакалавра Інституту економіки, управління та інформаційних технологій денної форми навчання ВНЗ Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» (наказ про зарахування з 01.09.2015 від 17.08.2015 №443-С), студентка навчається на контрактній основі (а.с.7), що також підтверджується договором про підготовку фахівця №45 від 22.07.2015, в якому зазначено, що строк підготовки фахівця -3 01.09.2015 по 30.06.2019 (а.с.8).

Відповідно до квитанції №0.0.682943154.2 від 10.01.2017 ОСОБА_1 сплатила 4050 грн. за навчання доньки (а.с.50).

Згідно квитанції №69 від 19.08.2016 ОСОБА_1 сплатила 4050 грн. на рахунок ВНЗ Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі».

06.03.2017 ОСОБА_4 сплатила 1545 грн. за проживання в гуртожитку, що підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД №094436, виданого 03.11.2009 Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області позивач повторно уклала шлюб з ОСОБА_5 03.11.2009, актовий запис №10, та змінила прізвище на «Ковальова» (а.с.20).

Від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №193165, виданим14.02.2011 виконавчим комітетом Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №02 (а.с.13).

Згідно довідки №5756, виданої 30.11.2016 виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, має такий склад сімї: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, чоловік, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, донька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, бабуся (а.с.11).

В якості доказу матеріальних труднощів позивач надала до суду довідку, видану Комунальним закладом «Новопсковський центр первинної медико санітарної допомоги Новопсковської районної ради», відповідно до якої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, перебуває на обліку лікаря терапевта, невропатолога (а.с.14); а також довідку, видану тим же закладом, про те, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходиться на лікуванні та під наглядом дитячої консультації Новопсковської амбулаторії ЗПСМ з діагнозом «рецидивуюча інфекція верхніх дихальних шляхів» (а.с.15).

Як вбачається з довідки №36 від 04.01.2017, виданої виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, та проживає один (а.с.41).

Відповідач на підтвердження своїх заперечень надав до суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №42295367 від 14.08.2015, згідно якого ОСОБА_3 є власником житлового будинку загальною площею 85,8 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Комсомольська, 9, смт.Новопсков Луганської області (а.с.42); копії з розрахункових книжок по оплаті за електроенергію та за природний газ на 2015-2016 роки (а.с. 43-44, 67-75).

З трудової книжки серії АХ №524636 від 03.05.2004 та вкладення до трудової книжки серії БТ І №3010703 від 01.09.1989 до трудової книжки ОСОБА_3 23.06.2016 звільнений за власним бажання згідно п.3 ч.1 ст.77 Трудового Кодексу Російської Федерації згідно наказу від 06.07.2016 №2 (а.с.45-47). Нових записів з 06.07.2016 в трудовій книжці ОСОБА_3 немає.

Відповідно до довідки №22/2-53 від 18.01.2017, виданої Новопсковським районним центром зайнятості, ОСОБА_3 не перебуває на обліку як безробітний в Новопсковському районному центрі зайнятості станом на 18.01.2017 (а.с.64).

Згідно довідки про доходи №9139 від 18.01.2017, виданої Старобільською ОДПІ, інформація про доходи ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 відсутня (а.с.66).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставила перед судом питання про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину та надала документи на їх підтвердження.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.6 Сімейного Кодексу України).

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є повнолітньою, суд дійшов висновку, що підстав для стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на оплату навчання дитини, яка продовжує навчатися не має, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 208, 213, 215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, встановленого для подачі апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2017.

Суддя: О.С.Стеценко