Справа №628/4094/16-ц
Провадження№2/628/148/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Цендра Н.В.

за участю секретаря - Кравцової В.М.,

адвоката - Гладченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Куп'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 за яку на підставі довіреності діє ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 за яку як законний представник діє ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, служба у справах дітей Куп'янської районної державної адміністрації у Харківській області про визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_2, позивачеві по справі та ОСОБА_6, третя особа у справі, належить по 1/3 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований в АДРЕСА_1, а інша 1/3 частина вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належить позивачеві у справі ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином , вказаний житловий будинок з надвірними будівлями належить на праві спільної часткової власності позивачеві у справі ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_6 У вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі у справі ОСОБА_4 та її малолітня донька ОСОБА_5, 2009 року народження. Між тим, відповідачі у справі за адресою знаходження вказаного житлового будинку не проживають понад один рік , що підтверджується актом не проживання та довідкою Кіндрашівської сільської ради Куп'янського району Харківської області. Фактично без реєстрації відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою виданою Кіндрашівською сільською радою Куп'янського району Харківської області. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку за адресою знаходження спірного житлового будинку. Відповідачі у справі не є членами сім'ї співвласників житлового будинку, договір найму житлового будинку між позивачем або третьою особою у справі та відповідачами не укладався. Позивач посилається на те, що знаходження відповідачів в складі осіб, які зареєстровані у спірному житловому будинку перешкоджає здійсненню права щодо розпорядження належною на праві власності частиною житлового будинку, відповідачі будинком не користуються, в ньому не проживають, лише знаходяться на реєстраційному обліку за місцем знаходження будинку. У зв'язку з вищевикладеним позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, позивач пояснила, що у 2008 р. вона домовлялася з ОСОБА_7 продати їй спірний будинок, у зв'язку з чим ОСОБА_7 дала їй завдаток за будинок, а вона надала довіреність на продажу або обмін спірного житлового будинку. Однак час йшов, ОСОБА_7 обіцяла виплатити всі гроші за будинок, але повну вартість будинку виплачено не було. Потім ОСОБА_7 повідомила, що вона виїхала в Одесу та купувати будинок не буде. З спірного будинку виписалися син ОСОБА_8 та ОСОБА_9, залишилася тільки ОСОБА_4 (колишня невістка ОСОБА_7.) та її неповнолітня донька ОСОБА_5 На даний час позивач хоче продати спірний будинок, але не може оскільки в ньому зареєстровані сторонні особи. Крім того позивач зазначила, що ні вона, ні ОСОБА_6 не давали згоду на реєстрацію ОСОБА_4

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та повідомила суду, що вона зареєструвалася у спірному будинку у 2008 році та мешкала в ньому разом зі своїм чоловіком ОСОБА_8 Мати чоловіка купила вказаний будинок, та після одруження спірний будинок був наданий їй та чоловіку для спільного проживання. До вересня 2016 року вона мешкала в даному будинку, платила комунальні послуги, наглядала за будинком та вважала, що він належить їй поправу. З чоловіком вона розійшлася, у зв'язку з тим, що він почав випивати. Чоловік поїхав до матері в Одесу, а вона залишилися мешкати в спірному будинку. У вересні 2016 р. їй почали погрожувати свекруха та колишній чоловік, щоб вона звільнила будинок та знялася з реєстрації. Тому вона була вимушена поїхати з будинку та переїхати мешкати до своїх батьків. Зареєструватися у батьків не може, бо тоді вони перестануть отримувати субсидію. Не пам'ятає як вона була зареєстрована, але вважає, що якщо її зареєстрували, значить вона має право мешкати в даному будинку. Просила не знімати її з донькою з реєстрації та вважала, що всі питання відносно спірного будинку, ОСОБА_2 повинна вирішити з її колишньою свекрухою ОСОБА_7

Представник третьої особи - служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області у судовому засіданні зазначив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог у зв'язку з тим, що органи у справах дітей повинні сприяти тому, щоб не порушувалися права неповнолітніх дітей. Якщо позов буде задоволено, то на думку служби буде порушено права неповнолітньої ОСОБА_5 Також зазначив, що якщо буде доведено, що після зняття з реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будуть зареєстровані у іншому будинку то служба не заперечувала б з приводу задоволення даних позовних вимог.

Третя особа - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, паспортну книгу Кіндрашівської сільської ради та погосподарську книгу № 3, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення свідків, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно,1/3 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_1 належить третій особі у справі ОСОБА_6; 2/3 частини зазначеного житлового будинку належить позивачеві ОСОБА_2, що підтверджується також довідкою наданою на вимогу суду керівником КП «Куп'янське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 13, 69).

Довідкою сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Кіндрашівка підтверджується той факт, що ОСОБА_4 та її дитина ОСОБА_5 знаходяться на обліку, як такі, що мешкають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Кіндрашівський сільський голова надав довідку №1121 від 10 жовтня 2016 року про те, що ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 але фактично не мешкають за місцем своєї реєстрації (а.с. 8).

10 жовтня 2016 року Кіндрашівський сільський голова також надав довідку №1120 про те, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_10 (власник), ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, також зазначено, що в даному будинку фактично мешкають без реєстрації - донька власника будинку - ОСОБА_4 зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_5 (а.с. 9).

Факт не проживання відповідачів спірному будинку також підтверджується актом обстеження умов проживання від 10 жовтня 2016 року складеним в присутності сусідів даного будинку, Кіндрашівського сільського голови, паспортиста сільради, депутата сільради та власника будинку ОСОБА_2 В акті зазначено, що ОСОБА_4 разом зі своєю донькою ОСОБА_5 дійсно не проживають за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 10).

Довідкою №2363 від 27 грудня 2016 року наданою сільським головою Кіндрашівської сільської ради Куп'янського району Харківської області підтверджується той факт, що ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_5 станом на 25 листопада 2015 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60).

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, що підтверджується ксерокопією рішення (а.с. 59).

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 надали на ім'я ОСОБА_7 нотаріально завірені довіреності від 26 жовтня 2011 року, якою уповноважили останню продати або обміняти належну їм на праві часткової власності нерухомість, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 72-73).

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_8 звертався до управління 27 листопада 2015 року з заявою на отримання субсидії і останньому була призначена субсидія з листопада 2015 року по жовтень 2016 року. У листі також зазначено, що згідно довідки Кіндрашівської сільської ради Куп'янського району Харківської області заявник зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 Нарахування субсидії було припинено у жовтні 2016 року у зв'язку з довідкою сільського голови Кіндрашівської сільської ради Харківської області про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більше не проживають за вказаною адресою з вересня 2016 року (а.с. 94).

Згідно наказу Державної міграційної служби України від 24 липня 2015 року №96 «Про затвердження Переліку видів документів, що утворюються під час діяльності ДМС України, із зазначенням строків зберігання документів» заяви громадян про реєстрацію місця проживання зберігаються 3 роки. Так як місце проживання ОСОБА_4 було зареєстровано 01 жовтня 2008 року, заява про реєстрацію її місця проживання знищена. Даний факт підтверджується довідкою №40/992 від 11 березня 2017 року, в якій крім того зазначено, що територіальні органи ДМС України передали свої повноваження щодо оформлення реєстрації та всі картотеки органам місцевого самоврядування (а.с. 99).

Відповідно до довідки №02-17/184 від 21 березня 2017 року наданої Кіндрашівським сільським головою, при виконавчому комітеті Кіндрашівської сільської ради відсутній вільний житловий фонд, тому немає можливості зареєструвати відповідача ОСОБА_4 з її малолітньою донькою за іншою адресою (а.с. 110).

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомив суду, що ОСОБА_4 являється йому рідною донькою, яка вийшла заміж за ОСОБА_8 і посилилася разом з ним в спірний житловий будинок у 2006 році. Як йому відомо, ОСОБА_2 продала житловий будинок ОСОБА_7, де остання проживала зі своєю родиною, а після весілля ОСОБА_8 з ОСОБА_4 в будинку почали жити молодята. Свекруха його доньки поїхала жити до м. Одеса 8-10 років тому назад. Пояснив, що йому не відомо, чи надавали власники згоду на реєстрацію її доньки у спірному будинку. Також зазначив, що з літа 2016 року його донька ОСОБА_4 мешкає у його будинку за адресою: АДРЕСА_2, а ключі від спірного будинку ОСОБА_4 віддала куму ОСОБА_19, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні повідомила суду, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_4. Зазначила, що позивач разом зі своїм сином мешкала у спірному будинку, але потім продала будинок та купила квартиру у м. Куп'янську, а відповідач ОСОБА_4 заїхали у даний будинок та вважали його своїм. Однак, через деякий час вияснилося, що спірний будинок АДРЕСА_1 не продали. В даному будинку було прописано 7 або 8 осіб. Також зазначила, що у 2015 році молоді то сходилися то розходилися, а по весні 2016 року ОСОБА_4 пішла жити до своїх батьків. Потім, літо ОСОБА_4 провила у спірному будинку, а на початку вересня 2016 року виїхала з будинку, а ключі віддала куму, зі слів сусідів, вона виїхала з будинку через наклепи у селі.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомила суду, що вона у 2007 році продала квартиру в районі «Інтернату» м. Куп'янська, та хотіла придбати будинок у ОСОБА_2 для родини свого сина ОСОБА_8 та ОСОБА_4, однак не змогла оформити договір на той час, бо її син ОСОБА_6, був під слідством. Пояснила суду, що після того, як її син ОСОБА_8 розійшовся з ОСОБА_4 у неї пропало бажання купувати спірний житловий будинок. Залог, який вона надавала ОСОБА_2 за будинок їй було повернуто у повному обсязі, а тому вони всі знялися з реєстрації в даному будинку, а відповідач не захотіла виписуватися з чужого будинку. Також зазначила, що вона не давала дозволу на реєстрацію місця проживання відповідачці, бо на момент реєстрації мешкала в м. Одеса. Стверджувала, що відповідач взяла всі документи та сама пішла до паспортного столу і зареєструвалася у будинку ОСОБА_2

Сідок ОСОБА_16 у судовому засіданні повідомила, що вона працює інспектором у Кіндрашівській сільській раді Куп'янського району Харківської області. 01 жовтня 2008 року ОСОБА_4 була зареєстрована у спірному будинку але через тривалий проміжок часу, який сплинув з моменту реєстрації, вона не може пригадати, чи власники житлового будинку надавали дозвіл на реєстрацію ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1, чи вона була зареєстрована на підставі довіреності, яка була у ОСОБА_7. Реєстрацію місця проживання на той час здійснював паспортний стіл. Згідно діючого законодавства, строк зберігання заяв громадян про реєстрацію місця проживання складає 3 роки, тому на даний час вся ця інформація знищена та поновити її неможливо. Згідно даних паспортної книги, то ОСОБА_8 знявся з реєстрації у спірному будинку 28 грудня 2016 року, ОСОБА_17 знявся з реєстрації 27 грудня 2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частина 1 ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 6 ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 р. по справі № 6-57цс11 зазначив, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

В силу ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 була зареєстрована 01.10.2008 р. В порушення ст. 60 ЦПК України відповідач не надала до суду доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - власники спірного будинку, давали згоду на її реєстрацію в спірному будинку. Натомість ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомила, що у 2008 р. не змогли оформити будинок, оскільки ОСОБА_6 перебував під слідством, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 не міг давати згоду про реєстрацію ОСОБА_4, а отже ОСОБА_4 була зареєстрована без згоди ОСОБА_6, що суперечить діючому законодавству, де передбачено, що реєстрація особи проводиться зі згоди всіх власників житла.

Також судом було встановлено, що малолітня ОСОБА_5, була зареєстрована у спірному будинку без згоди власників, оскільки на час народження дитини, відповідач ОСОБА_4 була зареєстрована у даному будинку, тому ОСОБА_18 була зареєстрована за місцем мешкання матері. На даний час ОСОБА_5 мешкає у бабусі та дідуся за адресою АДРЕСА_2.

Стосовно доводів відповідача, що вона могла бути зареєстрована на підставі довіреності на ім'я ОСОБА_7, то в порушення ст. 60 ЦПК України, в обґрунтування своїх заперечень, відповідач не надала до суду вказану довіреність. Натомість в матеріалах справи маються довіреності від 26.10.2011 р. в яких ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уповноважували ОСОБА_7 продати або обміняти спірний будинок, однак в ній не йдеться мова про надання права на реєстрацію в спірному будинку третіх осіб.

Крім того судом було встановлено, що згідно Наказу Державної міграційної служби України від 24.07.2015 р. № 96 « Про затвердження Переліку видів документів, що утворюються під час діяльності Державної міграційної служби України, із зазначенням строків зберігання документів» заяви громадян про реєстрацію місця проживання зберігаються 3 роки, тобто на час розгляду справи у суді заяви громадян про реєстрацію - знищені. При дослідженні у судовому засіданні паспортної книги Кіндрашівської сільської ради та погосподарської книгу № 3, судом також не було встановлено на підставі чого ОСОБА_4 була зареєстрована у спірному будинку, оскільки відомості про те хто дав згоду на реєстрацію в зазначених книгах не вказуються. Як повідомив у судовому засіданні паспортист Кіндрашівської сільської ради - заяви громадян про реєстрацію зберігаються три роки і на теперішній час знищені. Тобто ОСОБА_4 була зареєстрована з невстановлених судом підстав. Разом з тим ОСОБА_4 не надала до суду доказів того, що вона була зареєстрована згідно з установленим законом порядком.

Доводи відповідача про те, що її вигнали зі спірного житлового будинку, спростовуються показами самої відповідачки, яка пояснила, що вона зібрала речі та виїхала з будинку, після того, як їй начебто погрожували по телефону, ключі віддала своєму куму. Доказів того, що їй погрожували, до суду надано не було, до поліції стосовно погроз вона не зверталася. Фактів створення позивачем відповідачу ОСОБА_4 і її доньці ОСОБА_5 перешкод для користування житлом за адресою реєстрації суду не надано.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_4 про те , що спірний житловий будинок був проданий, то вони спростовуються доказами дослідженими у судовому засіданні, які підтверджують те, що 1/3 частина будинку за адресою АДРЕСА_1, належить ОСОБА_6, 2/3 частини - ОСОБА_2, а також показами позивача та свідка ОСОБА_7, які повідомили, що договір купівлі-продажу між ними укладений не був.

Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала, враховуючи, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права користування житловим приміщенням, суд дійшов висновку про те, що реєстрація відповідачів перешкоджає власникам спірного будинку користуватися своїми правами на розпорядження приватним майном. Тому враховуючи, що відповідачі не є власниками спірного майна, та не є членами сім'ї власників, не мешкають у спірному будинку більше півроку, суд дійшов висновку про необхідність зняття їх з реєстрації.

Стосовно неповнолітньої ОСОБА_5, то беручи до уваги, що діючим законодавством передбачено, що обов'язок по вихованню дитини покладений на батьків, а отже вони зобов'язані забезпечити дитину належними умовами проживання, суд вважає не доцільним залишати її місце реєстрації у чужих людей, тому враховуючи, що визнання відповідача і її доньки такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку, необхідне позивачу для розпорядження своїм особистим майном та усунення перешкод у користуванні своєю власністю, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 157, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 71-72, 156 ЖК України, ст.ст. 316-319, 328, 391 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненням), ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 за яку на підставі довіреності діє ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 за яку як законний представник діє ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, служба у справах дітей Куп'янської районної державної адміністрації у Харківській області про визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1, знявши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Куп'янський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 квітня 2017 року.

Суддя Куп'янського міськрайонного суду

Харківської області Н.В.Цендра