Справа № 314/7682/16-ц Провадження № 2/314/239/2017
31.01.2017 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
Головуючого судді: Беспалько Т. Д.
при секретарі: Печонкіній В. П. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,
До суду звернувся ОСОБА_1з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) розміром 3,00 в умовних кадастрових гектарах, із земель колективної власності ПАТ «Дружба» Вільнянського району Запорізької області, право на яку належало його померлому батьку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3.
Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу Української РСР ОСОБА_1 прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, дані факти встановлені Рішенням Вільнянського районного суду 21.04.2016 року (справа №314/3575/16-ц) яким за позивачем визнано право власності на інше спадкове майно після смерті його батька.
Відповідно до ст.524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Наразі після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за законом яка складається з права на земельну частку(пай) із земель колективної власності Публічного акціонерного товариства «Дружба» Вільнянського району Запорізької області, що підтверджується довідкою Управління Держгеокадастру у Вільнянському районі Запорізької області від 27.12.2016 року №29-28-0.5-7309/2-16, Державним актом на право колективної власності на землю ВАТ «Дружба» серія НОМЕР_1 та витягом зі списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства за № 220.
В судовому засіданні представник позивача наполягає на своїх позовних вимогах.
Відповідач у судове засідання не з'явився про дату та час слухання справи був повідомлений судом належним чином, своїх заперечень не надав.
Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану цивільну справу за наявністю у справі доказів, ухвалює заочне рішення, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, видане Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області від 12.03.2003 р.
Факт, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3, встановлений у Рішенні Вільнянського районного суду 21.04.2016 року (справа №314/3575/16-ц), та відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Факт належності ОСОБА_1 права на земельну частку(пай) із землі колективної власності Публічного акціонерного товариства «Дружба» Вільнянського району Запорізької області, підтверджується довідкою Управління Держгеокадастру у Вільнянському районі Запорізької області від 27.12.2016 року №29-28-0.5-7309/2-16, Державним актом на право колективної власності на землю ВАТ «Дружба» серія НОМЕР_1 та витягом зі списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства за № 220.
Розпорядженням голови Вільнянської РДА від 25.07.2003 року №375 затверджена технічна документація по складанню проекту поділу земель колективної власності ВАТ «Дружба» на земельні частки (паї) та встановлений середній розмір часток (паїв) у розмірі 3,00 в умовних кадастрових гектарах.
Відповідно до п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Враховуючи відсутність Державного акту на право приватної власності на землю та Сертифікату на про право на земельну частку ( пай) на ім'я ОСОБА_1, у нотаріуса не має підстав видати позивачу свідоцтво про право на спадщину.
Згідно абзацу 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Відповідно до ст.ст.22, 23 ЗК України, (в редакції 1990 року), п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК . Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 рокуN 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року
сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Керуючись ст.ст. 209,212-215,224, 226 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1222, 1223, 1225, 1260 ЦК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) в порядку спадкування розміром 3,00 в умовних кадастрових гектарах, із земель колективної власності ПАТ «Дружба» Вільнянського району Запорізької області, право на яку належало ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т. Д. Беспалько

31.01.2017