Провадження № 22-ц/780/1175/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 02.02.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АК КОНСАЛТИНГ» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 67 000 000,00 гривень. В ході розгляду справи позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на належний відповідачу на праві власності відповідачу нежилий будинок та заборонити органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна. Свою заяву обґрунтував тим, що відповідач на протязі тривалого часу всіляко ухиляється від повернення боргу, розмір заборгованості відповідача є більшим за оціночну вартість спірного нежитлового приміщення, а невжиття заходів по забезпеченню позову може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення вимог. У зв'язку з наведеним позивач просив задовольнити вказану заяву.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада2016 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, особа, яка не брала участь у справі ТОВ «АК КОНСАЛТИНГ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що судом невірно надано оцінку наданим доказам та допущено невідповідність його висновків обставинам справи. Зазначає, що спірний нежилий будинок, належний на праві власності відповідачу ОСОБА_3, є предметом іпотеки за договором від 29 грудня 2006 року між АТ «ЕНЕРГОБАНК» та ТОВ Ройланс-Україна», правонаступником якого є ТОВ «Ю.ЕФ.КЕПІТАЛ ПАРТНЕРС Україна». 09 листопада 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Балтик Груп» та ТОВ «АК КОНСАЛТИНГ» був укладений договір відступлення прав вимоги, згідно умов якого останній є єдиним іпотекодержателем щодо спірного майна.Оскільки ТОВ «АК КОНСАЛТИНГ» має намір скористатися своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

У відповідності до положень ст. 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо її було постановлено з додержанням вимог закону, або ж змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування. Також апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З аналізу наведеної норми вбачається, що апеляційний суд має право скасувати чи змінити ухвалу суду першої інстанції виключно у разі встановлення порушень вимог закону, які були допущені при постановленні такої ухвали.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається у разі, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України позов серед іншого може бути забезпечений накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції наведені вимоги виконав та перевірив зазначені обставини відповідно до наявних у справі матеріалів. Так, судом було встановлено наявність спору між сторонами, належність спірного майна саме відповідачу та наявність ризику унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Було встановлено судом й той факт, що відповідно до експертного висновку розмір заявлених вимог перевищує вартість майна, на яке накладається арешт. За таких умов колегія суддів приходить до висновку про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції діяв на підставі положень процесуального законодавства. Не було допущено судом першої інстанції й порушень процедури розгляду та вирішення даного питання.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ТОВ «АК КОНСАЛТИНГ» посилалося на можливість в майбутньому порушення його прав через наявність накладеного судом арешту, у зв'язку з чим вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню. В той же час в апеляційній скарзі жодним чином не зазначено, в чому ж саме вбачає апелянт невідповідність висновків суду обставинам справи або порушення вимог закону, які з його точки зору допустив суд при постановленні даної ухвали. Не було представлено апелянтом підстав для визнання незаконною оскаржуваної ним ухвали й до апеляційного суду. В судове засідання представник ТОВ «АК КОНСАЛТИНГ» не з'явився, хоча у відповідності до положень ст. 77 ЦПК України був належно повідомленим про час та місце розгляду його скарги. Таким чином колегія суддів вважає, що апелянтом не було обґрунтовано наявності передбачених законом, зокрема положеннями ст. 312 ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції при її апеляційному перегляді.

Звертає увагу колегія суддів й на те, що положеннями ст. 154 ЦПК України передбачено право особи, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, на подання до суду заяви про скасування таких заходів, яка вирішується судом, що здійснює розгляд справи. Як вбачається з матеріалів справи, апелянт звернувся до суду першої інстанції з такою заявою, однак при цьому апеляційну скаргу подав на ухвалу про застосування заходів забезпечення позову, не обґрунтувавши при цьому її незаконності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність апелянтом наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ним ухвали суду про забезпечення позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АК КОНСАЛТИНГ»відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк