Справа № 645/494/16-ц
Провадження № 2/645/101/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Іващенко С.О.

секретаря судового засідання - Новицької Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа Харківська міська рада про продовження строку прийняття спадщини, визнання права власності на ? частку квартири в порядку спадкування за заповітом, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада про продовження строку прийняття спадщини, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, встановлення факту належності заповіту, та визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що в листопаді 2015 року їй стало відомо, що існує заповіт на її ім'я складений ОСОБА_4, посвідчений 06 жовтня 1998 року державним нотаріусом 1-ю ХДНК Грошовою О.Ю., згідно з яким ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав їй. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На момент відкриття спадщини позивачу було 9 років,тобто вона була малолітньою, а її матері теж не було відомо про існування заповіту. Після того, як вона знайшла заповіт, вона звернулась до державної нотаріальної контори Фрунзенського району м. Харкова № 12 з питанням оформлення спадщини,де їй стало відомо, що після смерті ОСОБА_4 в 4-й ХДНК, за останнім місцем його проживання: АДРЕСА_7(будинок готельного типу), була заведена спадкова справа, спадщину прийняла за законом його мати ОСОБА_2, отри мала свідоцтво про право на спадщину на вищезазначену кімнату в будинку готельного типу. В 4-й ХДНК позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини,також було звернуто її увагу на те, що в заповіті вона вказана як «ОСОБА_1», а в паспорті її ім'я вказане «ОСОБА_1». Вважає,що оскільки вона була малолітньою, на час відкриття спадщини, то пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини. Також вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 - мати заповідача, на момент його смерті була непрацездатною за віком і мала право на обов'язкову частку. Вважає, що ОСОБА_2 отримала свою обов'язкову частку у вигляді успадкованої нею кімнати № АДРЕСА_7. Позивач просить встановити факт належності заповіту від імені ОСОБА_4, посвідченого 1-ю ДНК м. Харкова 06 жовтня 1998 року на ім'я ОСОБА_1 ,- їй, ОСОБА_1, а також просить встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 померлому ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, оскільки в свідоцтві помилково співвласник вказаний ОСОБА_4 замість «ОСОБА_4».

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву якою позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив не враховувати надані ним раніше заперечення на позов при вирішенні справи та просив розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю відповідача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Представник 3-ї особи - Територіальної громади в особі Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи сповіщались належним чином, що підтверджується відповідними відмітками про отримання судових повісток, причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не надали.

Відповідно до ч.3 ст. 36 ЦПК якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 вересня 1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 22 вересня 1993 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4. В ході судового розгляду встановлено, що під час видачі вищевказаного правовстановлюючого документу, була допущена помилка в написанні ім'я-по-батькові співвласника спірної квартири ОСОБА_4, а саме: замість правильного ім'я - по-батькові «ОСОБА_4» зазначено помилково «ОСОБА_4». Матеріали справи свідчать, що ім'ям по-батькові співвласника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ,є ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 30.12.2000р., виданого Харківським міськім відділом РАГС, свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_3., з якого вбачається, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_3, актовий запис №169, ОСОБА_3 змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3, з наданих на запит суду завірених належних чином копій спадкової справи, а саме свідоцтвом про народження померлого, де прізвище ім'я по-батькові спадкодавця вказане як ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мати вказана - ОСОБА_2, батько - ОСОБА_10.

Зазначені документи містять достатні відомості які б дозволяли ідентифікувати особу співвласника спірної квартири. Вказаний факт також визнаний відповідачами по справі.

Встановлення факту належності правовстановлюючих документів позивачу необхідно для оформлення свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 30.12.2000р., виданого Харківським міськім відділом РАГС.

Після його смерті відкрилася спадщина , яка складалась з кімнати № АДРЕСА_7 та частки квартири АДРЕСА_1, що належала йому та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в результаті приватизації житла. Ч.1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно до роз'яснень, викладених в п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку(квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними. Тобто частка квартири АДРЕСА_4, на яку відкришилась спадщина після смерті ОСОБА_4 дорівнює - ?.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР,у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 06 жовтня 1998 року державним нотаріусом 1-ю ХДНК Грошовою О.Ю., згідно з яким ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав ОСОБА_11. Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру , наданою 4-ю ХДНК на запит суду від 17.03.2016р. № 43280991 заповіт від імені ОСОБА_4 № 1958156 на час надання витягу чинний, бланк ААМ 536765 р.№ 5-5120, дата посвідчення 06.10.1998 року., місце посвідчення Перша Харківська державна нотаріальна контора, місце зберігання Харківський обласний державний архів, м. Харків, вул. 2-ї П'ятирічки, 57.

В ході судового розгляду встановлено, що під час складання та посвідчення вищевказаного правовстановлюючого документу, була допущена помилка в написанні прізвища та ім'я спадкоємця, а саме: замість правильного «Дерев'янкіна ОСОБА_1» зазначено помилково «ОСОБА_1». Матеріали справи свідчать, що ім'ям по-батькові спадкоємця за заповітом ,є ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження серія НОМЕР_2, виданого Харківським міськім відділом РАГС, де російською мовою її прізвище, ім'я, по-баткьові вказано «ОСОБА_1», паспортом позивача, де вона вказана як «ОСОБА_1», цей факт також визнаний відповідачами по справі.

Встановлення факту належності заповіту позивачу необхідно для оформлення права на спадщину на спірну квартиру.

Відповідач по справі ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_3, є матір'ю померлого ОСОБА_4 На момент його смерті-на ІНФОРМАЦІЯ_1 року їй виповнилось 72 роки. Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» була непрацездатною особою за віком. Відповідно до ст.. 535 ЦК України 1963 року Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

В Четвертій Харківській нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 175/2001 після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року за заявою ОСОБА_2, №843 від 13.07.2001р.,якою вона прийняла спадщину за законом після померлого . В заяві про прийняття спадщини вона зазначила спадковим майном тільки кімнату № АДРЕСА_7, будь-яке інше майно, у тому числі частку спірної квартири , як спадкове майно , ОСОБА_2 в заяві не зазначено.

13 липня 2001 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом -на кімнату АДРЕСА_7, житловою площею 12.4 кв.м., загальною площею 18.2 кв. м.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Четвертої ХДНК з заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_4 у грудні 2015 року, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки вона пропустила встановлений ст.. 549 ЦК України 1063 року. Це підтверджено листом ХДНК № 4 від 25.12.2015 року за № 6406/01-16.

Відповідно до ст. 550 ЦК України 1963 р.,строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування Із наступними змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.1992 р., № 15 від 25.05.1998 р., що діяли нас правовідносин по прийняттю спадщини,- оскільки при продовженні зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване, заява у таких випадках є позовом майнового характеру.

Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року , позивачу, спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, було дев'ять років. Вона не могла реалізувати своє право по прийняттю спадщини за заповітом, оскільки на час відкриття спадщини була малолітньою і відповідно до ст.. 11 ЦК України 1963 року не мала цивільної дієздатності. Згідно матеріалів спадкової справи - за даними Єдиного реєстру перевірка наявності або відсутності заповіту нотаріусом не проводилась, також відсутні відомості про виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення цього у пресі.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини. Цей факт не заперечується і представником відповідача ОСОБА_2, яка є спадкоємцем за законом.

Відповідно до ст.. 562. ЦК України 1963 року поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

Сторони не заперечують, що ОСОБА_2, успадкувала за законом як обов'язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 кімнату № АДРЕСА_7. ОСОБА_1 успадкувала за заповітом спадкове майно, що збереглося внатурі - ? частку квартири АДРЕСА_1.

Суд вважає, що позивачем доведені ті обставини на які він посилається у позові.

Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215, 234, 256 ЦПК України, ст.ст.524,535,549,550,562 ЦК України 1963 , п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада про продовження строку прийняття спадщини, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, встановлення факту належності заповіту, та визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 1993 року, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, згідно з розпорядженням від 22 вересня 1993 року про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Встановити факт належності заповіту від імені ОСОБА_4, посвідченого державним нотаріусом 1-ї Харківської державної нотаріальної контори м.Харкова 06 жовтня 1998 року за р.№ 5-5120 на ім'я ОСОБА_1.

Продовжити строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В изнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий - суддя: