АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/7639/16-ц
Провадження № 22-ц/792/428/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю представника апелянта, відповідачки, представника третьої особи,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Хмельницької міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дитячий будинок Хмельницької обласної ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року виконком Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування, звертаючись до суду з вказаним позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_1, до ОСОБА_2, вказував, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку у службі у справах дітей як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах. Малолітня ОСОБА_1 з 22.02.2016 року перебуває у дитячому будинку Хмельницької обласної ради на підставі заяви матері - ОСОБА_2 Під час неодноразових відвідувань місця проживання матері виявлено, що сім'я не дотримується санітарно-гігієнічних норм, умови проживання дитини антисанітарні. Сім'ї надавали соціальні послуги фахівці Хмельницького міського Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, проте рекомендації були проігноровані. На попередження фахівців цього ж центру ОСОБА_2 не реагувала. За місцем проживання відповідачка характеризується посередньо, вживає алкогольні напої та порушує громадський порядок, постійного доходу не має. Також вона перебувала на диспансерному обліку з 22.05.2009 року по 03.03.2015 рік з діагнозом «хронічний алкоголізм другого ступеня»; у 2014 році притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Крім того, малолітня ОСОБА_1 має вроджену ваду нирок, у зв'язку з чим у 2014 році матері було запропоновано лікувати доньку, проте відповідач до медичного закладу не зверталася. Тому позивач вважав, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки, і просив позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, малолітню ОСОБА_1 передати органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Дитячого будинку Хмельницької обласної ради на утримання малолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (розрахунковий рахунок 4382 ГУДКУ в Хмельницькій області, МФО 815013, код 23563160) на час перебування дитини у вказаному закладі, починаючи з 05 квітня 2016 року. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Хмельницької міської ради вважає необґрунтованим рішення суду в частині відмови в позові щодо позбавлення батьківських прав, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. Вважають, що факт ухилення матері ОСОБА_2 від виконання покладених на неї батьківських обов'язків є доведеним. На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно не враховано, що дитина з 22.02.2016 року перебуває у дитячому будинку Хмельницької обласної ради на підставі заяви відповідачки, остання не створила належних умов проживання для дитини, факт її ухилення від виховання дитини встановлено постановою Хмельницького міськрайонного суду від 16.12.2014 року. Протягом усього часу від народження дитини до влаштування її в дитячий будинок відповідачкою створено негативні наслідки для дитини, її життя та здоров'я.

В засіданні апеляційного суду представники апелянта, третьої особи підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим оспорюване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини записаний за вказівкою матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов'язки, не створила належні умови для проживання дитини (відсутнє центральне опалення). За її заявами від 22.02.2016 року, 22.08.2016 року малолітня ОСОБА_1 влаштована у Дитячий будинок Хмельницької обласної ради, де й досі перебуває.

ОСОБА_2 не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, схильна до вживання алкогольних напоїв, постановою Хмельницького міськрайонного суду від 16.12.2014 року притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП за ухилення від виховання дитини.

З часу влаштування дитини до дитячого закладу ОСОБА_2 періодично навідує доньку, забирала її додому в теплу пору року.

Дитина ОСОБА_1 має вроджену хворобу - двобічний міхуровозалежний мегауретр в стадії компенсації. Лікарями Хмельницької міської дитячої лікарні рекомендовано нагляд в уролога та нефролога за місцем проживання, повторну госпіталізацію для вирішення питання про подальшу тактику лікування. На момент обстеження (червень 2016 року) дитина не потребувала термінового оперативного лікування.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстави для застосування до ОСОБА_2 позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_1 як крайнього заходу впливу відсутні, оскільки поведінка відповідачки (влаштування на роботу, регулярні відвідування доньки у дитячому будинку, ремонт помешкання) свідчить про те, що відповідач намагається виконувати свої обов'язки по вихованню доньки та зберегти зв'язки з нею. В свою чергу неналежне виконання нею своїх батьківських обов'язків зумовлене частково і об'єктивними причинами.

Разом з тим, судом не враховано, що неналежні умови для проживання дитини, відсутність центрального опалення в квартирі відповідачки, а також незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини створюють небезпеку для здоров'я та життя дитини в разі її залишення у матері.

В свою чергу ці обставини є підставою для постановлення рішення про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав в силу ч.1 ст. 170 СК України.

У цьому разі згідно з ч.1 ст. 170 СК України дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Водночас відібрання дитини слугуватиме попередженням відповідачу щодо необхідності змінити ставлення до виховання дитини, створити належні умови її проживання, забезпечити медичний догляд та лікування доньки.

Зважаючи на викладене, вбачаються підстави для відібрання малолітньої ОСОБА_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, з передачею дитини органу опіки та піклування - виконавчому комітетові Хмельницької міської ради.

Відтак рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07 грудня 2016 року в частині відмови в позові про позбавлення батьківських прав слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, в решті рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Хмельницької міської ради задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2016 року в частині відмови в позові про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Відібрати малолітню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, від матері ОСОБА_2, без позбавлення її батьківських прав.

Малолітню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, передати органу опіки та піклування - виконавчому комітетові Хмельницької міської ради.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Колієв С.А. Провадження № 22-ц/792/428/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія - 52