Номер провадження: 22-ц/785/2649/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача шляхом визнання несправедливою та недійсною заборгованість за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року,

встановила:

19.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 01.10.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління та ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2465-н, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 1500000,00 грн. зі сплатою 21% річних, комісійних та інших платежів з остаточним терміном повернення до 01.10.2018 року. Позивач зазначав, що ним в повному обсязі сплачувались кошти в рахунок погашення відсотків та заборгованості за кредитним договором, однак у січні 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом про стягнення з позивача та поручителів солідарно заборгованості в сумі 3097751,02 грн., яку позивач вважає несправедливою, що і зумовило його звернення до суду із заявою про визнання заборгованості недійсною та несправедливою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що його та поручителів було введено в оману, оскільки відомості, на які посилається банк в договорах не відповідають дійсності та банком не було надано детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача. Крім того зазначає, що звернувшись з позовом про стґягнення заборгованості банк, як кредитор, не визначився у розмірі заборгованості за кредитним договором №2465-н від 01.08.2008 року, що вказує на порушення ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» приписів ч. 2 ст. 49 Закону України «Про банк та банківську діяльність».

Сторонни в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи, а тому справа розглянута за відсутності сторін.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

01.10.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2465-н, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 1500000,00 грн. зі сплатою 21% річних, комісійних та інших платежів з остаточним терміном повернення до 01.10.2018 року. Згідно додатку №2 до Кредитного договору сторонами погоджено вид та предмет супутніх послуг та обґрунтування їх вартості. 10.11.2009 року між сторонами було укладено додатковий договір №1 до Договору відновлювальної кредитної лінії №2465-н від 01.10.2008 року, яким викладено в новій редакції умови щодо забезпечення виконання зобовязання.

У звязку з невиконанням позивачем свого обовязку з повернення суми позики у червні 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку суми заборгованості в розмірі 3097751,05грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2014 року у справі №1522/8461/11 позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено у повному обсязі та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суми заборгованості в розмірі 3097751,05 коп. та судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2014 року змінено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідно до договору поруки №2 до кредитного договору №2465-н від 01.10.2008 року та з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відповідно до договору поруки №1 до кредитного договору №2465-н від 01.10.2008 року на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в загальній сумі 2697305,86 грн.

Врахувавши викладене, суд першої інстанції відхилив посилання позивача на погашення ним відсотків та заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено перелік відомостей, які кредитодавець зобов'язаний повідомити споживачу у письмовій формі. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом, інші умови, визначені законодавством.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Позивач зазначив, що банком не було надано детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача. Такі доводи позивача суд вважав недоречними, зважаючи на наявність судового рішення про стягнення заборгованості, розмір якої позивачем не оскаржувався та не повідомлялось будь-яких обставин, що свідчили б про недобросовісність банку при нарахуванні заборгованості чи при визначенні умов кредитного договору. До того ж, суд першої інстанції позбавлений можливості досліджувати обставини, які вже було встановлено рішенням суду в справі, що розглядається.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що за наявності судового рішення про стягнення заборгованості з позивача, втрачає і правовий сенс подання позовної заяви про визнання такої заборгованості несправедливою та недійсною.

Суд звернів увагу позивача на ту обставину, що відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Проте, такого способу захисту, як визнання заборгованості несправедливою та недійсною, законодавством не передбачено. Таким чином, позивачем вибрано не належний спосіб захисту цивільних прав. За сукупності встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків районного суду вони не впливають та їх не спростовують.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_6