У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4. звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що на підставі договору дарування від 01 жовтня 2014 року їй належить на праві власності нежитлове приміщення АДРЕСА_1, яке вона використовує як власник. 30 червня 2015 року у вказаному нежитловому приміщенні відбулося залиття каналізацією, чим їй завдано майнової шкоди. На її думку, причиною такого стало недбале ставлення відповідача до сантехнічних приладів, комунікацій та ремонту будинку. Нею з мешканцями будинку складено відповідний акт. Вважала винним у вказаному залитті саме відповідача. Проте відповідач не відшкодував завдану їй шкоду, заперечує свою вину.

Просила стягнути з Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району завдані збитки згідно з висновком експертизи у розмірі 53 769 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району на користь ОСОБА_4 53 769 грн на відшкодування збитків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженими певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила), у разі залиття квартири складається відповідний акт. Типова форма цього акту міститься у додатку № 4 до Правил.

Проте, як правильно зазначив апеляційний суд, акт позивача складений з порушенням Правил, оскільки його складено без участі заінтересованих осіб, без належного з'ясування причин такого залиття. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення позивачем відповідача про аварійну ситуацію 30 червня 2015 року. Також апеляційним судом обґрунтовано зазначено, що позивачем було закрито доступ до технічного обладнання у належному їй приміщенні на порушення вимог п. 7 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також відсутні дані про звернення позивача до відповідача із заявкою чи запрошення до складення акта.

За таких обставин, апеляційний суд, належним чином перевіривши докази, врахував, що не доведено, що причиною залиття є винні дії або бездіяльність відповідача та дійшов законного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем його позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.