АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22ц/796/2440/2017 Доповідач - Шахова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Болотова Є.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальності «Фірма «Технокомплекс», про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ПАТ КБ «Експобанк» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту, за умовами якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредити, кредит в сумі 450000,00 грн, а позичальник повертає банку отримані кредити і сплачує проценти за користування кредитами на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.2. договору кредиту, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 21% річних від суми кредиту. Даний кредит був виданий строком до 23.12.2016 року, але свого зобов'язання за договором ОСОБА_1 не виконала. З метою забезпечення договору кредиту між позивачем і ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір поруки від 24.12.2013 року, за умовами якого, ОСОБА_2 виступив поручителем за договором кредиту перед позивачем. Станом на 28.04.2016 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 436933,22 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 125543,64 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 170251,11 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 52119,38 грн.; пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 14.04.2015 року по 28.04.2016 року - 65528,68 грн.; пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 14.04.2015 року по 28.04.2016 року - 23436,41 грн.. Тому позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» заборгованості за договором кредиту від 24.12.2013 року 436933,22 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором від 29 листопад 2016 року у сумі 436 933,22 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що 10 квітня 2015 року між ТОВ «Фірма «Технокомплекс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ «Фірма «Технокомплекс» передало, а ОСОБА_1 прийняла право вимоги до ПАТ «КБ «Експобанк» у розмірі 299648,67 грн. за договором № 14729 банківського рахунку НОМЕР_1 від 30.08.2013 року. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 стала кредитором ПАТ «КБ «Експобанк» в розмірі 299648,67 грн., що забезпечувало виконання зобов'язань за договором кредиту № 12/13-UAH-AK від 24.12.2013 року, а тому зобов'язання за кредитним договором та договором поруки є припиненими. Крім того, зазначала, що порука відносно ОСОБА_2 на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України припинилась, що виключає можливість стягнення з нього заборгованості.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача просив змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру відповідальності поручителів.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в оскаржуваній частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, у зв'язку із чим на підставі статей 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України боржник і поручителі несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобов'язання.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 12/13-UAH-AK, за умовами якого, банк надає позичальнику кредит у сумі 450000,00 гривень на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності. Згідно п. 1.2 договору, у порядку, що передбачений цим договором, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 21% річних. Розмір процентів за користування кредитом є фіксованим. Пунктом 1.3 договору передбачено, що позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком, але не пізніше 23 грудня 2016 року. Відповідно до п. 5.1 договору, простроченням повернення кредиту або його частини (при встановленні банком графіку повернення кредиту) та/або сплати процентів є порушення позичальником строків/термінів, що передбачені цим Договором або встановлені банком відповідно до цього договору, або передбачені угодами/додатками до цього договору для повернення кредиту та/або сплати процентів. За несвоєчасне повернення кредиту/частини кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2% від суми боргу за кожний день прострочення (п. 5.2 Кредитного договору).

Факт надання кредиту ОСОБА_1 підтверджується копією меморіального ордеру № авт/171829 від 24 грудня 2013 року.

24 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 12/13-UAH-АК, за умовами якого, поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником договору кредиту. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і позичальник, зокрема за повернення кредиту у сумі 450000,00 гривень у встановлений договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені Договором кредиту (п. 1.2 Договору поруки). Поручитель та позичальник цим надають кредитору доручення списувати з своїх рахунків кошти для виконання цього договору і Договору кредиту (договірне списання) (п. 1.3 Договору поруки).

Відповідно до розрахунку простроченої заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед АТ «КБ «Експобанк» за договором кредиту № 12/13-UAH-AK від 24 грудня 2013 року станом на 28.04.2016 року заборгованість становить 436933,22 грн., яка складається з: строкова заборгованість за кредитом - 125543,64 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 170251,11 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 52119,38 грн.; пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 14.04.2015 року по 28.04.2016 року - 65528,68 грн.; пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 14.04.2015 року по 28.04.2016 року - 23436,41 грн..

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 12/13-UAH-AK від 24 грудня 2013 року, банком направлено на адресу відповідачів вимоги від 29.04.2016 року № 1104/1427 та № 1104/1426 про дострокове повернення грошових коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Оскільки судом першої інстанції встановлено порушення позичальником зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором і наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості у солідарному порядку з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підставі договору відступлення права вимоги від 10 квітня 2015 року, зобов`язання за кредитним договором та договором поруки є припиненими є безпідставними з наступних підстав.

10 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Технокомплекс» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого, новий кредитор стає кредитором боржника - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» за договором № 14729 банківського рахунку від 30.08.2013 року у сумі 290983,83 грн. та додатку № 3 до договору № 14729 банківського рахунку зі спеціальним режимом використання від 30.08.2013 року в сумі 8664,84 грн., що разом складає 299648,67 грн.. До нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного виконання зобов`язань боржника, викладених у договорі банківського рахунку, а боржник зобов`язується перед новим кредитором належно виконати свої зобов`язання. За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплатити грошових коштів у розмірі, зазначеному в п. 1.1 цього договору (п. 1.3 Договору відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

22.01.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк».

26.01.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку», яким було прийнято рішення розпочати процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 26 січня 2015 року та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3 строком на 1 рік з 26 січня 2015 року по 25 січня 2016 року включно.

29.12.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 245 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «КБ «ЕКСПОБАНК та делегування повноважень ліквідатора», яким продовжено строк здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на строк по 31.03.2017 року включно.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

З дня початку процедури ліквідації банку: забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін (п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами (ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону (п. 8 Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Отже, враховуючи те, що 26.01.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 15, за яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» та вимоги п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», договір кредиту № 12/13-UAH-AK від 24 грудня 2013 року та договір поруки № 12/13-UAH-АК від 24 грудня 2013 року не є припиненими.

Разом з цим, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про припинення поруки з підстав визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України з огляду на наступне.

Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручителі) первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 23 грудня 2016 року.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком, але не пізніше 23 грудня 2016 року. Отже, сплата заборгованості за кредитом визначена до 23 грудня 2016 року.

Разом з цим, пунктом 3.5. договору передбачено, що розрахунковим періодом для сплати процентів є період з першого по останнє число місяця, що передує місяцю сплати процентів. Позичальник щомісяця, до 10 числа кожного місяці, сплачує проценти за користування кредитом.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів зі сплати процентів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Як установлено судом, останній платіж зі сплати процентів був здійснений 14.04.2015 року.

Отже, заборгованість зі сплати процентів, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника за період з 14.04.2015 року у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення процентів за користування кредитом.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення процентів за кредитом, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком, але не пізніше 23 грудня 2016 року. Отже, сплата заборгованості за кредитом визначена до 23 грудня 2016 року.

Разом з цим, пунктом 3.5. договору передбачено, що розрахунковим періодом для сплати процентів є період з першого по останнє число місяця, що передує місяцю сплати процентів. Позичальник щомісяця, до 10 числа кожного місяці, сплачує проценти за користування кредитом.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів зі сплати процентів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Заборгованість зі сплати процентів, з приводу якої заявлений позов, виникла з 14 квітня 2015 року по 28 квітня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконувала, а з 14 квітня 2015 року зовсім перестала сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 12/13-UAH-AK від 24 грудня 2013 року, банком направлено на адресу відповідачів вимоги від 29.04.2016 року № 1104/1427 та № 1104/1426 про дострокове повернення грошових коштів.

Оскільки черговий платіж за графіком з погашення процентів мав бути здійснений 10 квітня 2015 року, то право на вимогу до поручителя ОСОБА_2 у банку виникло з 10 жовтня 2015 року.

Проте, із достроковою вимогою про погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом банк звернувся 29 квітня 2016 року.

Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з врахуванням вимог ч.4 ст.559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Враховуючи дату пред'явлення дострокової вимоги (29 квітня 2016 року) порука ОСОБА_2 щодо солідарної відповідальності з боржником за основним зобов'язанням ОСОБА_1 відносно щомісячних платежів зі сплати процентів припинилась за період з 14 квітня 2015 року по 13 жовтня 2015 року у сумі 52 511,65 грн ( 32 938,51 грн (прострочена заборгованість зі сплати процентів) + 19 573,14 грн (пені) )

У той же час, слід стягнути дострокове повернення заборгованості за сплати кредиту, що залишилась у сумі 384 421,57 грн в межах шестимісячного строку звернення до суду, у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Зазначених фактичних обставин справи та вимог закону,в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував, що призвело до помилкового визначення порядку солідарної відповідальності боржника і поручителя, а тому рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки є безпідставними з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конструкція вказаної норми вказує на те, що розмір неустойки(штрафу, пені) може бути зменшений судом, якщо буде встановлено хоча б одна з зазначених підстав: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а також якщо за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що кредитор вживав заходів щодо збільшення розміру пені, зволікав зі зверненням до суду з позовом,розмір пені не перевищує розмір збитків, а відтак - відсутні правові підстави для її зменшення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом в цій частині допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2013 року у сумі 384 421 (триста вісімдесят чотири тисячі чотириста двадцять одна) грн 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2013 року у сумі 52 511( п'ятдесят дві тисячі п'ятсот одинадцять) грн 65 коп.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бутиоскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді