Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Шаповаловій С.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, в якому зазначив, що з 2003 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця». 14 травня 2012року він був звільнений за власним бажанням.

При звільненні позивачем було проведено розрахунок, зокрема, було виплачено 19 720 грн. 40 коп. за 140 діб загального часу домашнього відпочинку, який не був ним використаний. При цьому вказана сума була розрахована в порядку передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку.

Такі дії щодо виплати заробітної плати за невикористані дні домашнього відпочинку позивач вважає незаконними, оскільки, на його думку, цей час згідно із нормами чинного законодавства має бути оплачено як надурочну роботу у подвійному розмірі.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати за 140 діб невикористаного часу домашнього відпочинку, як надурочних робіт у сумі 15 828 грн. 40 коп., витрати на оплату правової допомоги.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечував з посиланням на те, що ОСОБА_1 працюючи Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» мав специфічний графік роботи який пов*язаний з відрядженням (тура). Час відпочинку повертаючись з тури не використовував. При звільненні позивача з підприємства час відпочинку був компенсований за розрахунком п. 11.12 Наказу № 40 за кодом 308, як разова відшкодувальна виплата. Тому Державне підприємство не має заборгованості перед позивачем. А компенсація заявлена в позові не є заборгованістю по заробітній платі. Крім того, при зверненні із позовом позивачем пропущено строк 3 місяці який визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення дослідивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Статтею 43 Конституції України встановлено право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У відповідності до положення ст.5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод: колективних договорів; трудових договорів.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про залізничний транспорт» управління залізницями та іншими підприємствами залізничного транспорту, що належать до загальнодержавної власності здійснюється органом управління залізничним транспортом - Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), підпорядкованою Міністерству транспорту та звязку України.

Відповідно до п.4 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, яке затверджено Постановою КМУ від 29.02.1996 року № 262 Укрзалізниця здійснює заходи, спрямовані на створення безпечних умов праці, соціальний захист працівників залізничного транспорту, впровадження єдиної системи оплати їхньої праці, поліпшення житлових і культурно-побутових умов.

Згідно з п. 6 вказаного Положення Укрзалізниця в межах своєї компетенції видає накази, обовязкові для виконання залізницями та підприємствами, які входять до сфери управління Укрзалізниці, організує та контролює їх виконання.

Відповідно до ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

Режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується «Правилами внутрішнього трудового розпорядку» та «Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, повязаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговування пасажирів», затверджених наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 року №40-Ц (далі Наказ 40-Ц).

Згідно з п. 1.1 Наказу 40-Ц особливості регулювання робочого часу враховують специфіку організації праці і регулюють робочий час і час відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і не змінюють встановлених законодавством загальних і спеціальних гарантій і пільг.

Пунктами 1.3, 1.7. Наказу 40-Ц передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватись підсумований облік робочого часу з періодом обліку потурно. Турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи.

При роботі потурно пунктом 11.8 Наказу 40-Ц встановлено особливий порядок надання часу відпочинку, згідно з яким загальний час належного відпочинку в основному пункті для працівників, постійна робота яких протікає в дорозі, треба визначати шляхом множення включеного в роботу числа відпрацьованих годин за поїздку на коефіцієнт 2,6 та віднімання часу чи днів відпочинку в дорозі і додавання за календарем недільних та святкових днів за поїздку, туру. При цьому щотижневі дні відпочинку за час поїздки надаються в підсумованому вигляді відразу після поїздки.

Відпочинок працівнику повинен бути наданий, як правило, після кожної поїздки повністю. У виняткових випадках, коли відпочинок після цієї поїздки не міг бути наданий повністю, невикористана кількість годин відпочинку за цю поїздку може бути приєднана до належної кількості годин відпочинку за наступні 1-2 поїздки (тури).

Якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота. Години роботи в святкові та ненадані вихідні дні, оплачені в подвійному розмірі, додатковій оплаті як надурочний час не підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.06.2003 року працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посаді механік вагонно транспортеру з потурним обліком робочого часу та 14.05.2012 року звільнився за власним бажанням.

Згідно із п. 1.1. Положення про відокремлений структурний підрозділ «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» вагонне депо є відокремленим структурним підрозділом без права юридичної особи.

За час роботи на підприємстві позивач працював потурно та сторони погоджуються, що після звільнення з державного підприємства відповідачу розраховано 140 діб невикористаного часу домашнього відпочинку.

Спірним є застосування розрахунку компенсації за невикористаний час відпочинку.

Так, відповідач наполягає на тому, що на час звільнення ОСОБА_1 йому розраховано невикористаний час відпочинку 140 діб відповідно до п. 11.12 наказу 40-Ц, згідно з четвертим абзацом якого невикористаний час відпочинку повинен бути компенсований шляхом надання відгулу або приєднаний до щорічної відпустки в тіж строки з оплатою цього ж часу з розрахунку встановленого місячного окладу чи без оплати, постійним штатним працівникам не повністю використаний відпочинок при звільненні належить оплаті також з розрахунку встановленого місячного окладу.

Такі твердження відповідача свого підтвердження не знайшли, оскільки працівник ДП «Придніпровська залізниця» ОСОБА_1 працюючи потурно, відповідно до п. 11.8 Наказу 40-Ц має право на особливий порядок надання часу відпочинку та якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не була надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин повинно зараховуваться і оплачуваться як надурочна робота.

У відповідності до положень статті 106 КЗпП України оплата роботи в надурочний час здійснюється в подвійному розмірі годинної ставки.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Виходячи з положень наведених норм чинного законодавства при звільненні ОСОБА_1 мала бути виплачена заробітна плата за еквівалентну кількість робочих годин часу невикористаного домашнього відпочинку в подвійному розмірі годинної ставки.

Відповідно до витягів зі штатного розкладу робітників вагонного депо Запоріжжя-Ліве ДП «Придніпровська залізниця» з 01.05.2012 року тарифний оклад Позивача - механіка вагона транспортера зчленованого типу складав 2647,00 грн.

Згідно із листом Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» № 8515/0/14-11/13 від 23.08.2011 року норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні у 2012 році становила 2001 годину.

В 2012 році середньомісячна норма робочого часу склала 166,8 годин (2001 / 12).

Виходячи з наведеного годинна ставка складала 15,87 грн. (2647,00 грн. / 166,8 годин).

Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПД «Запоріжжя-Ліве» встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із пятиденним робочим тижнем та 12-ти годинний робочий день для працівників, які працюють змінами.

Оскільки Позивач працював за 8-ми годинним графіком роботи, еквівалентна кількість робочих годин за час невикористаного відпочинку складає 1120 (8 годин * 140 днів).

При цьому сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, мала складати 35548,80 грн. (1120 годин * 15,87 грн. = 17774,40 грн. * 2).

Із копії особового рахунку Позивача за червень 2012 року вбачається, що компенсація за невикористаний час домашнього відпочинку була нарахована йому за кодом 308, як компенсація за відпустки із розподілом на два періоди: 70 днів 9860,20 грн.; 70 днів 9860,20 грн., що разом складає 19720,40 грн.

Тобто на теперішній час Позивачу залишається не нарахованою та не виплаченою заробітна плата у сумі 15828,40 грн. (35548,80 грн. 19720,40 грн.).

Таким чином, суд встановив, що позивач на законних підставах звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права та вимоги щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за 140 діб невикористаного часу домашнього відпочинку у визначеному позивачем розмірі підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про оплату праці" трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно із законодавством про трудові спори.

Статтею 233 КЗпП України для працівників встановлено загальний тримісячний строк на звернення з заявою про вирішення трудового спору з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до частини другої зазначеної статті у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, з врахуванням положень Закону України "Про оплату праці", КЗпП України, право працівника на звернення до суду без обмеження будь-яким строком поширюється не лише на нараховану, але не виплачену заробітну плату, а й на фактично зароблену ним заробітну плату, виплату та нарахування якої роботодавцем чи уповноваженим ним органом не було проведено або проведено її нарахування з порушенням норм діючого законодавства в сфері оплати праці.

Таким чином суд встановив, що доводи представника відповідача щодо пропуску строку звернення позивача за захистом свого права, не знайшли свого підтвердження.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

За змістом ст.ст.79,84 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат ОСОБА_2 надавала позивачу правову допомогу за договором від 23.11.2016 р .

Загальна вартість юридичних послуг оцінена у 2000 гр.,оплата здійснена за квитанцією від 17.01.2017 р.

До складу оплатних послуг представника включені: консультація, встановлення обставин справи, збір документів, робота з нормативно-правовою базою, аналіз судової практики, підготовка адвокатських запитів, позовної заяви, а також 1 година участі адвоката в судовому засіданні.

Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як видно із Закону, складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є часовий обсяг роботи особи, яка надавала правову допомогу. Матеріалами справи підтверджений загальний час участі представника позивача у судовій справі- консультація, складання адвокатських запитів, позовної заяви тощо 7 год., участь в судовому засіданні 1 год.26 хв.

Розрахунок, який є в матеріалах справи, містить підтвердження кількості годин,витрачених представником на надання правової допомоги та інишх юридичних послуг, описаних у розрахунку (як-то консультація щодо подання до суду позову та складання позовної заяви).

За таких обставин,розмір компенсації правових послуг адвоката в сумі 2000 гр.є розумним,підтверджений розрахунком та оригіналом квитанції.

На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК судовий збір за подання позовної заяви, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки позивач від його сплати звільнений.

На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.5, 32 Закону України «Про оплату праці», ст. 47, 61, 106, 116 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 15828 (п*ятнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 витрати на плату правової допомоги в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», , на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко