Провадження № 22-ц/780/894/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 38 08.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 85 років померла її мама ОСОБА_4, яка була важко хвора, потребувала стороннього догляду та допомоги. Позивач і відповідач є дітьми померлої ОСОБА_4 Позивач доглядала маму і надавала їй належну допомогу, а відповідач постійно проживає в м. Москві і не доглядав за мамою, не надавав їй належної матеріальної і моральної допомоги, не приїхав на її похорони і на даний час не приїздить до України та через свого представника подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Просила суд усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апелянт подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 85 років. Спадкоємцями померлої є її двоє дітей - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ( сторони у справі).

Також встановлено є те, що ОСОБА_4 на день смерті в шлюбі не перебувала, не залишила заповіту, а її спадкоємцями першої черги за законом є сторони у справі., як діти спадкодавця. Також, встановленим є те, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру в АДРЕСА_1.

Крім того сторони по справі в установлений шестимісячний строк звернулися до органів нотаріату з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, але їх спадкові права так і не оформлені, оскільки 16.08.2016 року позивач ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву, в якій просила не видавати (зупинити) свідоцтва про право на спадщину щодо майна спадкодавця, так як вона звернулася до суду та оспорює право свого брата на спадщину. Зазначене підтверджено копією спадкової справи № 295/2016 до майна померлої ОСОБА_4

За умовами ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до чч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Апелянт просила суд усунути від права на спадкування відповідача після смерті їхньої матері у зв'язку з тим, що він тривалий час від 1989 року і до 2011 року не спілкувався з мамою, не доглянув маму перед смертю, не приїхав, коли вона тяжко захворіла, а останній місяць вона була госпіталізована і потребувала допомоги, тобто через свій вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Представник відповідача суду пояснив, що від 2011 року ОСОБА_4 щороку їздила в гості до свого сина в Російську Федерацію, і проводила там деякий час. Відповідач щотижня телефонував своїй матері, спілкувався з нею, цікавився її справами та щомісяця направляв матері грошові перекази, хоча збереглися письмові докази про направлення лише чотирьох грошових переказів. Ні позивач, ні сама ОСОБА_4 не просили про допомогу в утриманні і догляді, але відповідач добровільно направляв матері кошти. Представником відповідача надано суду для огляду телеграму, якою було сповіщено ОСОБА_3 про смерть матері. Дане повідомлення було вручено 16.02.2016 року ввечері, а 17.02.2016 року відбулося поховання ОСОБА_4, що вказує на поважність причини відсутністі відповідача на похоронах . Відповідач заперечуючи позов, в письмових поясненнях зазначив, що турбувався про матір, і пропонував їй переїхати жити до нього в Росію, але мама відмовилася. ОСОБА_4 була в світлій пам'яті, нормальному стані, і майже, до останнього ходила, спілкувалася з сином, розповідала все про себе та ображалася на доньку через її грубість.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на покази свідків, однак колегія суддів не бере до уваги такі свідчення, так як жодним свідком не наведено належних та допустимих доказів щодо безпорадності стану спадкодавця певний період перед смертю, щодо звернення спадкодавця до Відповідача з проханням про допомогу та фактів ухилення Відповідача від надання такої допомоги. Водночас свідками доведені факти переказу коштів Відповідачем своїй матері, а також телефонні дзвінки кожної суботи та відвідування спадкодавцем Відповідача один раз на рік строком в два тижня.

Крім того сама позивачка підтвердила, що відповідач дзвонив кожної суботи, періодично направляв грошові перекази, та спадкодавець кожен рік строком на два тижня відвідувала свого сина у Російській Федерації.

Як передбачено ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування ч.5 ст.1224 ЦК України, на яку вказано вище, можливе за наявності слідуючих умов: ухилення потенційного спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості надавати таку допомогу; перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

Як роз»яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Так, колегією суддів достовірно встановлено, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Та обставина, що сторони могли не бачились протягом певного часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги, що спростовується наявними матеріалами справи.

Померла мати відповідача була людиною похилого віку, мала достатній матеріальний стан та отримувала пенсію.

Докази про те, що спадкодавиця в силу свого безпорадного стану потребувала сторонньої допомоги, у тому числі матеріальної, а відповідач свідомо ухилявся віл її надання, колегії суддів не надано.

Відповідно до вимог ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, виходячи з вище викладеного, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суд першої інстанції, що відповідач жодним чином не ухилявся від надання допомоги своїй матері, але в силу віддаленості місця свого проживання, політичній обстановці в державах, - не був постійно поряд з матерю і не приїхав на її похорони. Позивач безпідставно наділяє відповідача пріоритетним обов'язком щодо догляду за спадкодавцем, так само, і особистий контакт та турбота за спадкодавцем в останній місяць її життя ніяким чином не спростовує та не зменшує значимість моральної і матеріальної підтримки спадкодавцю, яку надавав відповідач шляхом грошових переказів і телефонних розмов. Між братом і сестрою склалися недоброзичливі відносини, але їхні звинувачення одне одного ніяким чином не доводять факт ухилення одного з них від свого обов'язку щодо догляду їхньої матері.

А тому колегія суддів вважає відсутнми будь-які підстави, передбачені ч.5 ст.1224 ЦК України, для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: