Справа № 0805/4947/2012 Провадження № 2/314/45/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого: судді Беспалько Т.Д., при секретарі Печонкіної В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, який в ході розгляду справи уточнював, про стягнення суми боргу за розпискою.

В обґрунтування позову зазначав, що у жовтні 2006 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 375000 доларів США, що за курсом НБУ на той час складає 1875000,00 гривень, на придбання механічного току та переоформлення договорів оренди земельних ділянок.

18 жовтня 2006 року відповідач оформив розписку, в якій зобов'язався повернути гроші до 01 жовтня 2009 року. Однак, незважаючи на його звернення, у визначений сторонами строк гроші не повернув.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 11 062 500 гривень та судовий збір.

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про визнання договору позики недійсним, а розписку від 18 жовтня 2006 року безгрошовою, де зазначав, що грошові кошти від ОСОБА_1 він не отримував, розписку не складав та підпис в розписці від його імені виконаний іншою особою, тому в нього не має ніяких зобов'язань перед ОСОБА_1, що регулюються договором позики.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2014 року за заявою представника ОСОБА_2 зустрічний позов залишено без розгляду.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, суд не всебічно розглянув справу, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2016 року залишено без змін.

17 лютого 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду, касаційну скаргу ОСОБА_1, задоволено частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд зазначив, що при розгляді справи було проведено експертизу Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, з висновків якої не вбачається, що експертами було однозначно надано відповідь з приводу встановлення черговості нанесення на розписку друкованого тексту, підпису, печатки товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс 2009». Також зазначено на суперечливість обставин, як то посилання відповідачем ОСОБА_2, що він в борг кошти від ОСОБА_1 не отримував взагалі, а в подальшому, що борг ним погашено згідно розписки від 15 вересня 2011 року.

За висновками Вищого спеціалізованого суду дані обставини повинні бути досліджені належним чином, оскільки вони мають значення для правильного вирішення спору.

При новому розгляді справи у Вільнянському районному суді Представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі і наполягала на призначені абсолютної та відносної експертизи для визначення періоду нанесення печатки ТОВ «Компанія Фенікс 2009», підпису та текстової частини на розписку «про повернення боргу» від 15.09.2011 року.

Проведення експертизи просила доручити Українському науково-дослідному інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України, яке має обладнання оптичною мікроскопією зі збільшенням до 400х500.

Представником відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнані в повному обсязі та заявлено клопотання про проведення експертиз відразу по двом розпискам, посилаючись на ту обставину, що при розгляді справи жоден із судів всіх трьох інстанцій не звернув уваги на суперечність яка міститься в документах. Так, на розписці яка представлена ОСОБА_1, як борговому документі, містяться дві дати його складання: 18.10.2006 року та 18.10.2010 року.

Натомість факт належності підпису ОСОБА_2 навпроти дати саме 18.10.2010 року, а не 18.10.2006 року, підтверджується і висновком експерта Дніпропетровського науково- дослідного інституту судових експертиз.

Тобто належність підпису саме ОСОБА_2М підтверджено висновком цієї експертизи, але датований він, згідно цієї ж розписки, 18.10.2010. За таких обставин вбачається наявність суперечностей всього тексту розписки і вбачається спростування факту взяття грошей в борг саме за цією розпискою, оскільки неможливо взяти гроші в 2010 році та повернути їх до 2009 року.

На думку представника відповідача ОСОБА_2, вочевидь ОСОБА_1 заволодів чистим аркушем паперу з наявному на ньому підписом, який був виконаний особисто ОСОБА_2 саме 18.10.2010 року, а далі надрукував текст з втраченої розписки і тепер намагається стягнути вказану вище грошову суму повторно, пред'являючи до суду сфальшований та неіснуючий «борговий документ».

Також представником відповідача надані суду пояснення, що насправді між сторонами даного позову існували договірні відносини і ця розписка дуже схожа на дійсну розписку згідно якої ОСОБА_2 взяв у борг в ОСОБА_1 375 000 тис. доларів США, представлена розписка по змісту тексту її нагадує, але це не вона.

Справжню розписку, після отримання ОСОБА_5 грошових коштів у вищезазначеному борговому документі від ОСОБА_2, ОСОБА_1 не повернув відповідачу, повідомивши при цьому про її безповоротну втрату. Тому на підтвердження обставин повернення грошових коштів та виконання боргового зобов»язання ОСОБА_2 перед ним, ОСОБА_1 і надав розписку датовану 15.09.2011 року, яка і підтверджувала факт повернення боргу в повному обсязі, завіривши її, окрім свого підпису ще й печаткою ТОВ «Компанія Фенікс 2009».

Оскільки сама розписка від 15.09.2011 року, її друкований текст, підпис та печатка були повністю виготовлені ОСОБА_1, у відповідача ОСОБА_2, не було можливості зясувати яким шляхом вона була виготовлена і це взагалі на той момент його не цікавило, адже він повернув борг за розпискою яку кредитор втратив, натомість взамін отримав документ який підтверджує виконання зобовязань з повернення боргу, тому в нього не виникло жодних сумнівів у справжності та дійсності цього документу.

Вислухавши пояснення сторін по справі, суд вважає обґрунтування відповідача в особі його представника з приводу зміненої позиції припустимими, оскільки зміна позиції та підстав для заперечення є процесуальним правом сторони і не може тягнути за собою ніяких негативних наслідків. Крім того, загальна позиція відповідача зводилась постійно до того, що у відповідача перед позивачем ніяких боргових зобовязань не існує.

З огляду на зазначене суд таким чином приймає пояснення відповідача в особі його представника стосовно зміни позиції відповідача, що необхідно було дослідити в суді першої інстанції, про що зазначалося в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 17.02.2016 року.

Суд вважає, що таким чином представник відповідача, сам відповідач реалізували свої диспозитивні права на розпорядження своїми матеріальними правами.

З урахуванням обставин заперечень проти позову, та враховуючи вимоги цивільного процесуального законодавства, саме на відповідача покладається обовязок надання доказів, які підтверджують його позицію та спростовують позицію позивача.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Як було встановлено в судовому засідання та вбачається із матеріалів справи скасовуючи рішення Вільнянського районного суду від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 вересня 2015 року в своїй ухвалі від 17 лютого 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ

чітко вказав, що саме відповідач не довів виконання грошового зобовязання перед ОСОБА_1 щодо повернення йому боргу в розмірі 375 000 доларів США.

Питання які поставлені на вирішення експерту Київського експертно- дослідного центру представником відповідача аналогічні питанням, які ставить представник позивача при проведенні експертизи Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБ України. Представник позивача був присутній в судовому засіданні при призначенні експертизи, міг та мав можливість клопотати перед судом про поставлення своїх запитань по експертизі, але своїм правом не скористався

19.07.2016 року суд задовольнив клопотання представника ОСОБА_2 про проведення двох фізико-хімічних (технічних) експертиз за розпискою від 15.09.2011 року та розпискою датовану двома датами: 18.10.2006 року та 18.10.2010 року, проведення експертиз доручено Київському експертно-дослідному центру.

За час слухання цієї справи загалом за клопотанням сторін було проведено три експертизи у цій справі.

Згідно висновку судового експерта Дніпропетровського науково- дослідного інституту судових експертиз від 13 березня 2014 року зазначено, що підпис від імені ОСОБА_2 під текстом розписки від 18.10.2010 року про взяття в борг грошових коштів у ОСОБА_1 виконаний ОСОБА_2 при впливі на нього якихось тимчасових збиваючих факторів природного характеру, тобто експертом надано відповідь на питання щодо належності підпису ОСОБА_2 саме за розпискою від 18.10.2010 року, а не 18.10.2006 року.

Згідно ОСОБА_6 № 3860/3861 судових криміналістичних експертиз реквізитів та матеріалів документу, зокрема розписки від 15.09.2011 року, що була проведена судовими експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 28.11.2014 року було встановлено, що друкований текст розписки від імені ОСОБА_1 із датою складання 15.09.2011 року про підтвердження ним сплати боргу ОСОБА_2 виконаний електрографічним способом друку з використанням знакосинтезуючого пристрою ПК лазерного принтера або ж копіювально-розмножувального апарату типу «XEROX», відтиск круглої печатки від імені ТОВ «Компанія ФЕНІКС 2009» нанесений високим друком за допомогою рельєфної еластичної (гумової, фотополімерної) друкарської форми, підпис від імені ОСОБА_1 виконаний від руки за допомогою кулькової ручки, спорядженої селевим чорнилом.

ОСОБА_6 не встановлено факту впливу на фарбувальні речовини, а саме відтиск печатки та підпис термічної дії барабана електрографічних (лазерних) багатофункціональних синтезуючих пристроїв у зв»язку з причиною відсутності науково-обгрунтованої методики.

Також ОСОБА_6 експертів не встановлено, що текст на розписці від 15.09.2011 року нанесений пізніше ніж печатка та особистий підпис ОСОБА_1 у зв»язку з відсутністю перетинів між складовими документа, що також підтверджує факт дійсності розписки.

Крім того, експертом не встановлено ні модель електрографічного (лазерного) багатофункціонального синтезуючого пристрою ні марки тонеру, ні рік їх появи, що, в тому числі на думку суду, повністю заперечило підозру позивача, що електрографічний пристрій та тонер був випущений в реалізацію (продаж) пізніше 2011 року.

За наслідками проведених експертиз Київським експертно-дослідним центром надано два ОСОБА_6: № 14454 від 13 жовтня 2016 року та № 14455 від 17 жовтня 2016 року фізико-хімічної експертизи матеріалів документів в ц/с № 0805/4947/2012, провадження № 2/314/879/2016.

При проведенні зазначених досліджень, експертом ОСОБА_7 було застосовано: мікроскопічне дослідження обєктів №1 та № 2, за допомогою мікроскопу «200-800Х 8 LED Mega Pixels USB Digital Microscope», метод тонкошарової хроматографії, спектрофотометричне дослідження, дослідження давності та метод газової хроматографії.

Згідно ОСОБА_6 експерта № 14454 від 13 жовтня 2016 року, в якому досліджувалася розписка від 18.10.2006 року або 18.10.2010 року, було встановлено, що давність виконання підпису від імені ОСОБА_2 на розписці датованій двома датами 18.10.2006 року та 18.10.2010 року, становить більше 5 років, тобто його виконано раніше жовтня 2011 року.

Давність виконання запису, засвідченого підписом від імені ОСОБА_8 на розписці, датованій двома датами 18.10.2006 року та 18.10.2010 року, становить більше 5 років, його виконано раніше жовтня 2011 року.

Встановити конкретний період-рік (2011, 2010…2006) виконання підпису від імені ОСОБА_2 та запису, засвідченого підписом від імені ОСОБА_8, датам зазначеним в розписці - 18.10.2006 року та 18.10.2010 року не уявляється можливим.

Встановити відповідність (невідповідність) давності виконання підпису від імені ОСОБА_2 та запису, засвідченого підписом від імені ОСОБА_8, датам зазначеним в розписці - 18.10.2006 року та 18.10.2010 року не уявляється можливим.

Встановити одночасно чи послідовно виконані підпис від імені ОСОБА_2 та запис, засвідченого підписом від імені ОСОБА_8 не уявляється можливим.

Також за висновком експерта не уявляється можливим встановити чи виготовлена розписка, датована двома датами 18.10.2006 року та 18.10.2010 року, способом монтажу у звязку з відсутністю перетинів реквізитів (тексту, підписів, записів).

Згідно ОСОБА_6 експерта № 14455 від 17 жовтня 2016 року, згідно якого досліджувалася розписка від 15.09.2011 року, експертом встановлено, що в розписці датованій 15.09.2011 року відсутні ознаки монтажу, шляхом внесення тексту на аркуш паперу із вже наявним на ньому відбитку печатки ТОВ «Компанія Фенікс 2009» та підписом від імені ОСОБА_1

На всій поверхні паперу розписки датованої 15.09.2011 року наявні нашарування мікрочастинок тонеру, що є невідємним явищем, яке спостерігається на документах, тексти яких виконано пристроями з лазерним способом друку.

Утворення мікрочастинок тонеру на документах, тексти яких виконані пристроями з лазерним способом друку, зумовлено наявністю на поверхні верхнього валу (Upper Fuser Roller) картриджа залишків окремих частинок тонеру, які і зумовлюють наявність нашарувань окремих частинок тонеру на документах в процесі друку.

Вкрай малий розмір частинок тонеру, яким утворено нашарування на розписці датованій 15.09.2011 року не дозволяє встановити їх хімічний склад і приналежність до того ж самого тонеру, яким виконано розписки.

Наявні в розписці датованій 15.09.2011 року нашарування мікрочастинок тонеру на ділянках паперу, де розташовані штрихи підпису від імені ОСОБА_1 і відбитку печатки ТОВ «Компанія Фенікс 2009», не дозволяють встановити послідовність нанесення реквізитів, отже встановити чи виконано документ способом монтажу не уявляється можливим.

Після проведення фізико-хімічних експертиз та надання відповідних вищезазначених висновків Київським експертно-дослідним центром, представник позивача відмовився від свого попереднього клопотання про проведення експертизи в Українському науково-дослідному інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України.

Представниками сторін по справі, через різний проміжок часу, були заявлені клопотання, які були задоволені судом про допит експерта Київського експертно-дослідного центра ОСОБА_7 з питань, які, на думку сторін, є для них незрозумілими і їх неповноту або недостатню ясність можливо усунути за допомогою допиту експерта.

Експертом ОСОБА_7 в процесі двох допитів, надано відповідь на цілу низку питань як сторін по справі так і суду, що стосується використаних ним методів, які використовувалися при дослідженні матеріалів документів.

Допитаний судом експерт ОСОБА_7 повідомив, що всі перелічені у висновках хімічні методи, є атестованими методиками проведення судових експертиз, які застосовуються для даного виду дослідження хімічного складу документу.

У випадку з розписками, встановлено, що вік записів в документах становить більше 5 років. За обставин процесу зміни хімічного складу, а це випаровування легких компонентів, методиками внесеними до методик атестованих експертів, які є рекомендованими Міністерством юстиції України, визначено в процесі дослідження багатьох матеріалів, що процес старіння можна спостерігати тільки до 5 років.

Що стосується мікрочастинок тонера, які є в наявності і встановлені експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, то навіть збільшивши їх у 500 чи 800 разів, і це видно на фото 8, 9 та 10 неможливо встановити, що було раніше підпис від імені ОСОБА_1 чи порошинка тонера, оскільки в разі використання лазерного принтеру, утворюються мікрочастиники тонеру і це цілком природнє явище, тому, що барабан тонера є забрудненим, але в даному випадку їх неможливо дослідити через вкрай малий розмір.

Як приклад, експертом проведено дослідження штампу Львівського інституту і в цьому випадку, на штампі містяться ті ж самі мікрочастинки тонеру, як і на відбитку печатки ТОВ «Компанія Фенікс 2009», що було предметом експертного дослідження. І даний факт ніяк не говорить, що це монтаж, оскільки всі сторони по справі знають, що він зявився вже на готовій розписці, яка туди потрапила в 2014 році, після задоволення судом клопотання представника позивача про проведення експертизи.

Всі вищевикладені доводи підтверджуються і експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України згідно їх висновку від 28.11.2014 року.

Тому, за поясненням и експерта, в даному випадку тут проблема не технічна і не методична, оскільки відсутні перетини реквізитів і вкрай малі мікрочастинки тонеру і при дослідженні їх сучасними методами важко і дійти категоричного висновку, тобто фактично неможливо.

Також експертом ОСОБА_7 надано в повному обсязі відповіді на питання представника позивача, про неможливість застосування до даних методів дослідження статистичного методу, оскільки розмір підпису вчинений від імені ОСОБА_1 вкрай малий і його недостатньо щоб дослідити його рецептуру.

Що стосується періоду нанесення печатки ТОВ «Компанія Фенікс 2009» то за методиками, які діють в Україні, його можливо точно встановити тільки у період до двох років.

Крім того, під час дослідження обох розписок, експертом було надано категоричну відповідь про відсутність ознак штучного старіння як у розписці від 15.09.2011 року так і в розписці датованій двома датами 18.10.2006 року та 18.10.2010 року.

Тобто, експертом були надані відповіді на всі питання з посиланням на нормативні обґрунтування та всі методики, які застосовуються в Україні. Надати вичерпну відповідь на всі питання, які взагалі цікавили сторони даної цивільної справи, не можливо за відсутні або методики, або матеріалів.

З вищевикладеного суд вбачає, що жодною експертною установою, ні Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, ні Київським експертно-дослідним центром не встановлено факту, який би підтверджував ознаки монтажу розписки від 15.09.2011 року, у звязку з відсутністю перетинів між реквізитами. Через ті ж самі причини експертам не вдалося встановити черговість написання самого тексту розписки, підпису та печатки в ньому.

Відповідно до норм ст. ст. 57, 66, 212 Цивільного процесуального кодексу України, а також положень Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» висновок експерта є доказом в цивільному процесі, на підставі чого, вказані висновки експертів прийняті судом.

Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обов'язків (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За таких обставин, з огляду на положення ч. 2 ст. 11, ст. 204 ЦК України, якщо договір укладений і не визнаний недійсним, то обумовлені ним правові наслідки мають юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із положеннями статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

При цьому, статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові.

У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у Постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

При постановленні ухвали Вищим спеціалізованим судом України 17 лютого 2016 року по даній справі, вищезазначена позиція ВСУ знайшла своє підтверження.

За час розгляду справи в суді першої інстанції, представником позивача ОСОБА_3 неодноразово заявлялися відводи судді, оскільки на її думку, суддя має заінтересованість в ухваленні рішення на користь відповідача внаслідок висловлювань та громадянської позиції представника позивача, перешкоджає у встановленні дійсних обставин по цій справі тощо.

Судом спростовано такі висновки позивача в особі його представника і відмовлено в задоволені вимог щодо відводів суду через недоведеність та необґрунтованість таких заяв.

Що стосується клопотання позивача про проведення додаткової експертизи по розписці датованій 15.09.2011 року у ТОВ « Львівський центр науково- технічних та незалежних експертно-криміналістичних досліджень, суд дане клопотання не задовольнив, керуючись нижченаведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли зясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо.

ОСОБА_6 визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому обєкти чи не надав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання.

Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.

Аналізуючи висновки проведених двох фізико-хімічних (технічних) експертиз, а також допит експерта Київського експертно-дослідного центра ОСОБА_7, не вбачається, що висновки експерта № 14454 та № 14455, під час яких досліджувалися матеріали розписки від 15.09.2011 року та розписки датованої двома датами від 18.10.2006 року та від 18.10.2010 року, є неповними або неясними. Крім того, експертом надано відповіді та висновки на всі поставлені перед ним питання з урахуванням методик проведення експертиз.

Доводи представника позивача, щодо підробки ОСОБА_2 самого тексту розписки і вчинення ОСОБА_1 відтиску печатки на підпису на чистому аркуші паперу, не грунтуються на матеріалах справи та не встановлені жодною з двох експертиз. Факт відсутності, начебто, у ОСОБА_1 внутрішньої волі на написання тексту розписки про виконання відповідачем своїх зобов»язань, не може братися до уваги, оскільки вони є недоречними, враховуючи презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) та відсутність письмових доказів на це, зокрема встановлених висновком експертизи або будь-яким рішенням або вироком суду, тощо.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Твердження позивача щодо обовязкової присутності свідків, які могли б підтвердити факт передачі грошей від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 спростовується наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 зазначено, що виходячи зі змісту статті 59 ЦПК України та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Вказана позиція кореспондується й з позицією, викладеною Верховним судом України в п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9. Зокрема, ВСУ зазначено, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

З огляду на вищевикладене, обґрунтування, на які спирається позивач за для задоволення своїх вимог, не знайшли свого підтвердження доказами, наявними у справі, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 375000 доларів США у звязку з суперечливістю самого тексту та змісту спірного документа. Представлена розписка не може судом вважатися як доказ існування боргових зобовязань, оскільки з його тексту вбачається, і це підтверджується висновком експертизи, що ОСОБА_2 взяв грошові кошти і поставив підпис 18.10.2010 року, як вказано у розписці, а віддати їх повинен до 2009 року за цією ж розпискою, яка одночасно датована двома датами: 18.10.2010 р. та 18.10.2006 р., що є фактично взаємовиключаючою обставиною і тому абсолютно неприпустимою.

Суд при постановленні рішення дійшов до висновку з урахуванням всіх наявних доказів по справі, в тому числі й висновків експертів, що у відповідача ОСОБА_2 відсутнє боргове зобовязання перед позивачем ОСОБА_1 і критично ставиться до пояснень та тверджень представника позивача, який намагався видати розписку, датовану двома датами за борговий документ від 18.10.2006, не беручи до уваги іншу дату цієї розписки 18.10.2010.

І за таких обставин суд вважає дані вимоги позивача безпідставними, недоведеними та необгрунтованими.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалені рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Натомість суд вважає обґрунтованими та законними вимоги представника відповідача щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 судові витрати за оплату двох експертиз: за рахунком № 010816/1, згідно квитанції від 15.09.2016 року сплачено 12 000 грн., а за рахунком № 120916/2, згідно квитанції від 14.09.2016 року 2000 грн., всього 14 000 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218 ч.1 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 14 000 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_9

Копія вірна

Суддя Т.Д.Беспалько

Секретар: В.П. Печонкіна

07.02.2017