Справа №489/52/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом, яким просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що є власником ? частки вказаної квартири, однак не має можливості користуватись квартирою, оскільки замки до вхідних дверей змінені відповідачкою, комплекту ключів в нього немає, як і вільного доступу до квартири, оскільки відповідачки чинить тому перешкоди.

Позивач з представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, її представник просила позов залишити без задоволення у звязку з тим, що даний позов є засобом неправомірного впливу на відповідачку з метою отримання більшої ніж в дійсності ціни за частку в праві власності на квартиру. Крім того, послалася на незначну площу житлової площі квартири що належить позивачу відповідно до ідеальної частини, яка менше ніж площа відокремленої кімнати. Визнала, що позивача не допускають до квартири, оскільки в ній зберігаються речі відповідачки, крім того, побоюються неправомірної поведінки позивача.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є власником ? частки квартири АДРЕСА_1, на підставі договору дарування, посвідченого 09 вересня 2015р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області за реєстровим № 746.

Відповідачці належить ? частини в праві власності на ту ж квартиру згідно свідоцтва про право на спадщину від 26 жовтня 2015 р. оформленого Другою миколаївською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-676.

Сторони не є членами сімї або родичами.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України).

Ст. 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи було встановлено порушення прав позивача щодо користування належним йому на праві спільної часткової власності житловим приміщенням, адже відповідач створює перешкоди позивачці у вселенні, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими.

Вселення само по собі не є засобом усунення перешкод власникові у користуванні власністю, але є співмірним та адекватним способу захисту порушеного права.

Квартира в натурі не поділена, порядок її користування між співвласниками не визначений, що не підставою для відхилень заперечень представника відповідача. Його ж посилання на субєктивні причини не допущення позивача до спірної квартири правового значення не мають.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідачки.

Керуючись ст.212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2.

Стягнути на користь ОСОБА_1 до ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Губницький