Справа № 686/1820/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді - Логінової С.М.,

при секретарі - Ленчицькій А.Б.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

за участю представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області - Циганюка І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до агрофірми "Проскурів", Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за участю третіх осіб без самостійних вимог - Хмельницької районної державної адміністрації, Розсошанської сільської ради Хмельницького району про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до агрофірми "Проскурів", Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за участю третіх осіб без самостійних вимог - Хмельницької районної державної адміністрації, Розсошанської сільської ради Хмельницького району про визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що він з 1964 року по 1976 року , що підтверджується копією трудової книжки, працював в колгоспі «Комунар», який в подальшому був реорганізований в КСП агрофірму «Проскурів». З 1994 року по 1999 рік також, що підтверджується копією трудової книжки, працював трактористом в КСП агрофірми «Проскурів», що також підтверджуються копіями довідок КСП агрофірми «Проскурів».

При проведенні розпаювання земель колективного підприємства позивач помилково не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). На час видачі 20.02.1996 р. Державного акту на право колективної власності на землю він був членом агрофірми «Проскурів» і мав право на земельну частку (пай).

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 26 березня 2007 року № 326/07-р затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) по агрофірмі «Проскурів» в сумі 27431 грн. та її розмір - 3,3328 умовних кадастрових гектара.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта.

ОСОБА_1 посилається на те, що на час видачі Державного акту на землю та на час набрання чинності Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року ОСОБА_1 був членом агрофірми «Проскурів».

Просить визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель, що належать на праві колективної власності агрофірмі «Проскурів» в середньому розмірі особам, які мають право на земельну частку (пай).

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник позов не визнав, вказав що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник Хмельницької районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав.

Представник Розсошанської сільської ради у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначено Земельним кодексом України, зокрема власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач з 1964 року по 1976 року, що підтверджується копією трудової книжки, працював в колгоспі «Комунар», який в подальшому був реорганізований в КСП агрофірму «Проскурів». З 1994 року по 1999 рік також, що підтверджується копією трудової книжки, працював трактористом в КСП агрофірми «Проскурів», що також підтверджуються копіями довідок КСП агрофірми «Проскурів».

При проведенні розпаювання земель колективного підприємства він помилково не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). На час видачі 20.02.1996 р. Державного акту на право колективної власності на землю він був членом агрофірми «Проскурів» і мав право на земельну частку (пай).

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 26 березня 2007 року № 326/07-р затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) по агрофірмі «Проскурів» в сумі 27431 грн. та її розмір - 3,3328 умовних кадастрових гектара.

Згідно п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта.

В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року Ш 899-IV. вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного Кодексу України Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦПК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 Цивільного кодексу України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд приходить до висновку, що слід у задоволенні позову ОСОБА_1 до агрофірми "Проскурів", за участю третіх осіб без самостійних вимог - Хмельницької районної державної адміністрації, Розсошанської сільської ради Хмельницького району про визнання права на земельну частку (пай) відмовити, оскільки позивач, починаючи з 1996 року, не звертався до суду з позовом про захист свого права і не вказав причини поважності його пропуску.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 Цивільного Процесуального Кодексу України, ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 256, 252-255, 261, 267 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до агрофірми "Проскурів", Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за участю третіх осіб без самостійних вимог - Хмельницької районної державної адміністрації, Розсошанської сільської ради Хмельницького району про визнання права на земельну частку (пай), відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів до апеляційного суду Хмельницької області.

Суддя Логінова С.М.