Провадження № 2/520/1569/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суд м. Одеси 03.12.2015 року звернувся ПАТ « УкрСиббанк» з вимогами про стягнення, в солідарному порядку, з боржника ОСОБА_3 і поручителя ОСОБА_2, заборгованості за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року ( в системі обліку банку договір №1) у загальному розмірі 79296,60 ( сімдесят девять тисяч двісті девяносто шість) доларів США 60 центів, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 70830,10 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 8466,50 доларів США, та пені у загальному розмірі 40550,38 ( сорок тисяч пятсот пятдесят ) гривень 38 копійок, яка складається з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 2191,36 грн., та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у сумі 38359,02 грн., а також судових витрат у вигляді судового збору на суму 29094,66 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, заперечував проти задоволення позову та наполягав на тому, що у судовому засіданні з боку позивача не надано доказів належного виконання банком своїх зобовязань, щодо надання кредитних коштів через касу банку у відповідності до п.1.5 кредитного договору, не надано доказів звернення банку до відповідачів с письмовим повідомленням (вимогою), крім того неправомірні дії банку по збільшенню розміру процентної ставки, яки проведені всупереч вимогам кредитного договору, збільшили обсяг відповідальності боржника, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

Як встановлено у судовому засіданні 28.03.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанк» ( з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство « УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 ( в системі обліку банку договір №1) з додатковим угодами №1 від 28.03.2008 року, №1 від 24.12.2008 року, №2 від 20.02.2009 року.

ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 75000,00 доларів США, шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_3 зобовязалась щомісячно повертати наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, встановлених у графіку погашення кредиту, а з 20.02.2009 року щомісячно повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтет них платежів в розмірі 810,0 доларів США 20-го числа кожного місяця, та повернути кредит у повному обсязі не пізніше 29.03.2038 року.

В забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника між позивачем та ОСОБА_2 28.03.2008 року було укладено договір поруки №193044, згідно якого ОСОБА_2 зобовязався відповідати за виконання позичальником усіх зобовязань перед кредитором в повному обсязі, та була встановлена солідарна відповідальність поручителя та позичальника.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості з 20.01.2015 року позичальник не виконує свої зобовязання по сплаті кредиту і станом на 25.11.2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 79296,60 доларів США та складається з заборгованості за кредитом у сумі 70830,10 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 8466,50 доларів США.

У звязку із порушенням умов договору позичальником, відповідно до умов кредитного договору, банком була нарахована пеня у загальному розмірі 40550,38 грн., яка складається з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 2191,36 грн., та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у сумі 38359,02 грн., а також судових витрат у вигляді судового збору на суму 29094,66 грн.

Правовідносини, яки виникли між сторонами відносно кредитних зобовязань врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК).

Так статтею 509 ЦК встановлено - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 1054 ЦК передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (ст.ст. 1046-1053) ЦК України.

Статтею 1050 ч. 2 ЦК передбачено - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком ( ст. 546 ЦК).

Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового в зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку, відповідно до ст. 550 ЦК, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Як визначено статтею 551 ЦК предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути змінений у договорі.

Згідно ч.1. ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, судом визнається наявність порушення з боку ОСОБА_3 умов кредитного договору №0 від 28.03.2008 року ( в системі обліку банку договір №1) у вигляді неповернення, починаючи з 20.01.2015 року, кредиту та процентів за користування кредитом. Порушення умов договору, у вигляді несплати кредитного зобовязання, є підставою для задоволення вимог позивача, щодо дострокового стягнення з позичальника заборгованості у загальному розмірі 79296,60 доларів США та складається з заборгованості за кредитом у сумі 70830,10 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 8466,50 доларів США, та стягнення пені, яка неустойку за порушення боржником зобовязань, у загальному розмірі 40550,38 грн., яка складається з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 2191,36 грн., та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у сумі 38359,02 грн., а також судових витрат у вигляді судового збору на суму 29094,66 грн.

Судом не приймається твердження представника відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні, про недоведеність виконання з боку Банку умов договору про видачу коштів. Дійсно, судом встановлено, що у порушення вимог п. 1.5 кредитного договору кошти були передані позичальнику не через касу банку а шляхом банківського перерахунку, однак, суд вважає, що всі дії позичальника ОСОБА_1 після цього укладення додаткових угод, виконання умов договору до 20.01.2015 року свідчить про наявність її згоди на такий спосіб отримання коштів. З її боку, на протязі, майже семи років, не було вимог до банку, стосовно неналежного виконання останнім умов договору.

Також, щодо неналежності як доказу розрахунку заборгованості, судом приймається до уваги відсутність будь-яких доказів, яки спростовують зазначений розрахунок.

Разом з тим слід зазначити, що договір поруки від 28.03.2008 року № №193044 укладений між Позивачем та ОСОБА_2 вступив в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань позичальника за кредитним договором.

За своєю правовою природою порука є зобов'язанням, у зв'язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобов'язання, визначені у глава 50 розділ 1 книги 5 ЦК України. Крім того, ЦК України у ст. 559 передбачає спеціальні підстави припинення поруки.

Так, порука припиняється: 1) з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; 2) якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; 3) у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; 4) після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, то порука припиняється, коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховний Суд України (постанови від: 21 травня 2012 р. у справах: N 6-48цс11, N 6-68цс11; 23 травня 2012 р. у справі N 6-33цс12; 18 липня 2012 р. у справі N 6-78цс12). умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК).

В даному випадку з розрахунку заборгованості, наданим в якості доказів до позовної заяви, вбачається, що позичальник припинив виконання своїх зобовязань з 20.01.2015 року, тому саме з моменту прострочення повернення чергової частини у Банку виникло право вимоги дострокового повернення кредитного зобовязання.

Враховуючи, що із відповідним позовом до суду Позивач звернувся лише 03.12.2015 року, тобто після спливу шестимісячного терміну з моменту , як виникло право вимоги до поручителя, суд вважає, що договір поруки від 28.03.2008 року № №193044 укладений між Позивачем та ОСОБА_2 припинив свою дію, а тому позовні вимоги ПАТ « УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року ( в системі обліку банку договір №1) як з поручителя не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги Позивача частково, судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню в повному обсязі з ОСОБА_3.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк» до ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути на користь ПАТ « УкрСиббанк» з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) заборгованість за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року ( в системі обліку банку договір №1) у загальному розмірі 79296,60 ( сімдесят девять тисяч двісті девяносто шість) доларів США 60 центів, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 70830,10 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 8466,50 доларів США, та пені у загальному розмірі 40550,38 ( сорок тисяч пятсот пятдесят ) гривень 38 копійок, яка складається з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 2191,36 грн., та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у сумі 38359,02 грн.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ « УкрСиббанк» до МоляноваЮлія Геннадійовича заборгованості заборгованість за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року ( в системі обліку банку договір №1) як з поручителя.

Стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 29094,66 ( двадцять девять тисяч девяносто чотири) гривні 66 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні з моменту отримання копії рішення.

Суддя Луняченко В. О.