АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/1438/16 Головуючий у 1 інстанції - Набудович І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої Алли Михайлівни №26475421 від 25.11.2015 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, а також просила скасувати відповідний запис про право власності №12220365 від 25.11.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що зазначеним рішенням нотаріуса на підставі договору іпотеки №6-7ZF/06-2006H від 24.06.2006 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», право вимоги за яким відступлено ТОВ «Кей-Колект», задоволено вимоги іпотекодержателя шляхом державної реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру.

ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2015 року, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, відмовлено ТОВ «Кей-Колект» у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6-7ZF/06-2006H, виконання зобов'язань за яким забезпечено зазначеним договором іпотеки та право вимоги за яким також відступлено ПАТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «Кей-Колект».

Таким чином, на думку позивача, унаслідок встановлення судом факту спливу строку позовної давності, ТОВ «Кей-Колект» втратив право, як на стягнення заборгованості за основним кредитним зобов'язанням, так і на звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, у позасудовий спосіб, передбачений застереженням в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації за останнім права власності на предмет іпотеки.

Крім того, позивач посилалася на те, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки, якою забезпечено виконання кредитних зобов'язань в іноземній валюті, відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому, на думку позивача, право власності на спірну кватиру за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на доводи позовної заяви, які, на думку скаржника, не були враховані судом першої інстанції, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 червня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6-7ZF/06-2006H, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 65 000 доларів США /а.с. 19-25/.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 червня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 6-7ZF/06-2006H, відповідно до якого іпотекодавець передав Банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 26-27/.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір Факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги, відповідно до яких ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_1 за указаним вище кредитним договором та договором іпотеки/а.с. 10-18/.

18 червня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» направило позивачеві повідомлення, яким поінформувало позивача про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на майно або його продажу від власного імені, а також запропонувало погасити заборгованість за кредитним договором протягом 30-ти днів з моменту отримання повідомлення чи скористатися переважним правом на придбання іпотечного майна.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності /а.с. 37-39/.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25 листопада 2015 року приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26475421, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» /а.с. 40-41/.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з безпідставності позовних вимог та з того, що заявником обрано спосіб захисту, що не відповідає спірним правовідносинам.

Так, відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору іпотеки, зокрема, з п. 4.2 вбачається, що сторони дійшли згоди щодо підстав звернення стягнення на предмет іпотеки, однією з яких сторони визначили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок застосування зазначеного позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки регламентовано сторонами в розділі 5 Іпотечного договору.

Таким чином, оскільки сторонами передбачено можливість передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником основного кредитного зобов'язання, колегія суддів вважає, що переоформлення права власності на спірну квартиру було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 36-37 Закону України «Про іпотеку».

Щодо посилання скаржника на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, яким відмовлено ТОВ «Кей-Колект» у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості, колегія вважає за можливе зазначити наступне.

Так, статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законом України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого іпотекою зобов'язання та в інших випадках припинення зобов'язань, встановлених законом. Аналогічна позиція міститься й в ст. 593 ЦК України.

При цьому, факт відмови у позові про стягнення кредитної заборгованості, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, не свідчить про припинення як основного зобов'язання, так і зобов'язання за договором іпотеки. Зазначеним вище рішенням суду, кредитний та іпотечний договори не визнані судом недійсними або припиненими.

За змістом ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Між тим, позовна давність не може обмежувати кредитора у здійсненні позасудових заходів, прямо передбачених наявними між сторонами договірними умовами та спрямованих на захист власного порушеного права.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги в частині порушення нотаріусом вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з наступних підстав.

Так, зазначеним законом встановлено заборону примусового(без згоди власника) відчуження нерухомого майна, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті, у випадку, якщо таке майно відповідає визначеним Законом критеріям.

Між тим, колегія вважає, що іпотекодавець, підписавши договір Іпотеки № 6-7ZF/06-2006H від 23.06.2006 року та ознайомившись з його умовами, надав власну згоду на відчуження такого майна у позасудовий спосіб шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя, у випадку неналежного виконання кредитних зобов'язань.

При цьому, колегія суддів враховує, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року встановлено факт неналежного виконання позичальником кредитних зобов'язань, визнано позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» обґрунтованими, а у позові відмовлено виключно з підстав пропуску кредитором строку позовної давності.

Крім того, позивачем не надано суду доказів, які свідчать про відповідність предмету іпотеки критеріям, визначеним Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову у позові є законним, обґрунтованим та ухваленим на основі повно та всебічно з'ясованих обставин і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: