АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 684/582/16-ц
Провадження № 22-ц/792/325/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.

за участю: сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання права на спадкування за законом із спадкоємцями першої черги,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті її чоловіка ОСОБА_5, з яким вона проживала у не зареєстрованому шлюбі, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилося спадкове майно яке не охоплено заповітом, а саме: земельна ділянка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1; земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майновий пай, грошові вклади в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Згідно заповіту від 30.10.2015 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження належну йому частку житлового будинку з надвірними будівлями, що розташована АДРЕСА_1, він заповідав 1/2 частку ОСОБА_1, а іншу 1/2 частку синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З 1983 року до дня смерті, протягом майже 33 років позивачка проживала у не зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем, вели спільне ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Галиш І.Б. Категорія: 39

Доповідач: Янчук Т.О.

господарство, пов'язані були спільним побутом, мали спільний бюджет, несли взаємні обов'язки щодо один до одного.

Протягом останніх п'яти років спадкодавець важко хворів на невиліковну хворобу, вона постійно доглядала за ним та надавала йому матеріальну допомогу у зв'язку з його хворобою.

Просила суд встановити факт проживання її та ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловіка та дружини, змінити черговість одержання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання права на спадкування за законом із спадкоємцями першої черги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначає, що судом першої інстанції зроблено висновки що не відповідають обставинам справи, та дана неналежна оцінка доказам, а саме поясненням свідків зі сторони позивача та письмовим доказам, що підтверджують, що ОСОБА_5 через тяжку хворобу та похилий вік потребував стороннього догляду, який надавала саме вона. Оскільки позивачка спільно з спадкодавцем проживали однією сім'єю, тому мали спільний бюджет, а тому вона надавала матеріальну допомогу йому. Суд в основу свого рішення поклав пояснення допитаних в судовому засіданні як свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх дружин, а також пояснення рідної сестри спадкодавця, однак такі пояснення необхідно оцінювати критично, оскільки дані особи є близькими родичами померлого ОСОБА_5 та зацікавлені в відмові у позові ОСОБА_1

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для зміни черговості спадкування із спадкоємцями першої черги, оскільки позивачем не доведено факту матеріального забезпечення нею спадкодавця, крім того недоведений факт щодо тривалого перебування спадкодавця у безпорадному стані та потреби спадкодавця протягом тривалого часу у сторонньому догляді. За відсутності підстав для зміни черговості спадкування, встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, не породжує юридичні наслідки, а тому суд дійшов до висновку щодо відмови у задоволені позову.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, про що складено актовий запис №385 від 23.11.2015 року відділом ДРАЦС Старосинявського районного управління юстиції, та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 (а.с. 3 т.1).

Згідно заповіту, складеного 30 жовтня 2015 року, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким заповів належну йому частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_1 - 1/2 частину, а іншу 1/2 частину синам в рівних частках кожному ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом 08 грудня 2015 року. Діти спадкодавця: ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулись - з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 за заповітом та не охопленої частини спадщини за законом 16 лютого 2016 року. Донька спадкодавця ОСОБА_2 звернулась з заявою - про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У ст. 1264 ЦК України зазначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умовами, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч.4 ст.60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогу про визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що ОСОБА_5 через тяжку хворобу тривалий час перебував у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення та сторонньої допомоги, яку вона йому надавала.

У абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд першої інстанції зазначене врахував, встановив обставини справи та надав належну оцінку доказам: показанням свідків та письмовим доказам, які підтверджують, що ОСОБА_5 помер у віці 78 років, мав онкологічне захворювання, йому було встановлено 2 групу інвалідності, однак докази того, що він тривалий час потребував стороннього догляду у зв'язку з тяжкою хворобою позивачем не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5 в безпорадному стані перебував за декілька тижнів до своєї смерті, висновок МСЕК щодо потреби ОСОБА_5 в сторонньому догляду при встановлені другої групи інвалідності відсутній (а.с.5 т.1). Крім того, не доведено позивачем факту матеріального забезпечення спадкодавця, оскільки матеріальне забезпечення ОСОБА_5 майже вдвічі більше чим позивача, що підтверджується довідками про розміри пенсій ОСОБА_5 та ОСОБА_1, наявністю у ОСОБА_5 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він здавав в оренду.

Представлені позивачем документи щодо нетривалого лікування ОСОБА_5 у медичних закладах, достовірно не вказують на факт перебування його у безпорадному стані ( а.с.8-10 т.1).

Судом першої інстанції правильно враховано, що 30 жовтня 2015 року, тобто за 22 дні до своєї смерті ОСОБА_5 зроблено розпорядження щодо свого майна на випадок його смерті, відповідно до якого він заповідав з свого майна позивачці тільки 1/2 частину житлового будинку.

Достатніх доказів на підтвердження фактів тривалого часу перебування у безпорадному стані у зв'язку з тяжкою хворобою та потреби у зв'язку з чим у сторонньому догляді та факту матеріального забезпечення ОСОБА_5 позивачем не надано.

За відсутності підстав для зміни черговості спадкування, факт встановлення проживання однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_5 не менше п'яти років до часу відкриття спадщини правового значення не має.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук