Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1692/17 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Є.У. № 331/6643/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Віолена», Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про заміну сторони виконавчого провадження,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі ОСОБА_5) заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 2 349 972,54 грн. 04.02.2015 року на виконання зазначеного рішення було видано виконавчі листи № 2/331/1723/14. 22 серпня 2016 року між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» та Банком укладено договір факторингу, за яким право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_3, перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Враховуючи викладене, заявник просив замінити стягувача у виконавчому провадженні, зокрема, ПАТ «ПроКредит Банк» на його правонаступника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2017 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» про заміну сторони виконавчого провадження.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року задоволено позов ПАТ ОСОБА_5» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Віолена» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Віолена» на користь Банку 2 349 972, 54 грн. заборгованості, яка складається із заборгованості по капіталу у розмірі 167 211, 64 доларів США, по відсоткам у розмірі 6 204,41 доларів США, по процентам за фактичне користування кредитом у розмірі 313, 48 доларів США, а також 78 752, 37 грн. пені.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. (т.1, а.с.131-132).

Згідно інформації про виконавче провадження за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебувають виконавчі листи №2/331/1723/14 від 04.02.2015 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь Банку 2 439 972, 54 грн. (т. 2, а.с.74-74).

22 серпня 2016 року між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» та ПАТ «ПроКредит Банк» укладено договір факторингу, згідно якому відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №16.8339 від 21.12.2007 року, що був укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 (т.2, а.с.70).

Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовані Розділом VI ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» ( яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції №1404-19 від 02.06.2016 року (чинної на момент постановлення оскаржуваної ухвали) та ст. 378 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Процесуальний порядок правонаступництва визначений ст. 37 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Виходячи із вказаних норм закону, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Таким чином, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції №1404-19 від 02.06.2016 року (чинної на момент постановлення оскаржуваної ухвали) заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, задовольняючи заяву ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, тому заявник отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 у лютому 2016 року звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а відтак втратив право вимоги за кредитним договором, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Належних і допустимих доказів на підтвердження факту виконання судового рішення, або повного погашення кредитної заборгованості за рахунок іпотечного майна боржник суду не надала. У передбаченому законом порядку питання про визнання виданого за судовим рішенням у цій справі виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню судом не вирішувалося.

Неповідомлення кредитором боржника про відступлення права вимоги не звільняє останнього від належного виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про порушення заявником валютного законодавства, відсутність у нього банківської ліцензії на здійснення валютних операцій, також являються безпідставними. Відповідно до рішення суду першої інстанції, виконавчих листів, з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором стягнута не в іноземній валюті, а в гривнях, а тому право вимоги у заявника за кредитним договором не обмежується наявністю ліцензії на здійснення валютних операцій.

Крім того, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 07.07.2011 року № 442, Товариство має право надавати фінансові послуги без отримання ліцензій та дозволів відповідно до законодавства, в тому числі і послуги факторингу.

Доводи апеляційної скарги про нікчемність договору факторингу являються також неспроможними і ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником умов договору.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, №231 від 03.04.2009р. також безпідставне, оскільки на час вирішення відповідного клопотання вказане розпорядження втратило чинність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена у відповідності до вимог закону, є обґрунтованою, підстав для її скасування судова колегія не вбачає.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст.307,312 п.1, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: