Справа № 303/2483/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ОСОБА_1

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 липня 2016 року, -

встановила:

21.04.2016 ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до Мукачівської райдержадміністрації мотивуючи наступним. 05.09.2013 позивача було призначено на посаду начальника новоствореного відділу торгівлі і розвитку соціальної сфери Управління економічного розвитку і торгівлі Мукачівської РДА. Для відділу були виділені приміщення, які потребували ремонту, а старі та поламані меблі в яких підлягали заміні. Водночас відповідні кошти на ці цілі не були виділені, тому з дозволу голови райдержадміністрації ОСОБА_3 позивач за власні кошти провів ремонт робочого приміщення та закупив необхідні для роботи офісні меблі на загальну суму 15280,00 грн.

18.01.2016 позивач звільнився з роботи за угодою сторін, однак, до кінця цього дня перебував на роботі та не отримував вказівок про передачу документів згідно із номенклатурою справ. Наступного дня позивач прийшов для передачі робочої документації та по свої речі, але потрапити до кабінету не зміг, позаяк той був опечатаний, а замок у дверях був замінений.

27.01.2016 позивач звернувся до голови райдержадміністрації із заявою, якою просив повернути особисті речі та майно, що були в колишньому робочому кабінеті, однак, замість повернення майна позивача викликали до правоохоронних органів, де зясовувалися питання, повязані з роботою. З відповіді від 25.02.2016 № 02-16/199 стало відомо, що у райдержадміністрації створено комісію для проведення часткової інвентаризації активів і зобовязань в Управлінні економічного розвитку і торгівлі.

Інвентаризацією станом на 19.01.2016 було виявлено необліковані меблі, а саме: комплект офісних меблів (три шафи та дві тумби); комплект офісних меблів (три шафи); комплект меблів (чотири шафи та стіл кутовий із приставним столиком); офісне крісло, які комісія запропонувала оприбуткувати на баланс Мукачівської РДА за вартістю, що діє на даний час зі зменшенням ціни на 40% відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобовязань, затвердженого наказом Мінфіну України від 02.09.2014 № 879. Тобто, відповідач не мав наміру повертати належне позивачу майно, що його натомість фактично привласнив.

Такі дії відповідача не ґрунтуються на законі. Так, відповідно до вищезгаданого Положення, у разі виявлення необлікованих товарно-матеріальних цінностей відповідачу належало зясувати походження відповідного майна, його належність певній особі, після чого запропонувати їй укласти договір, на підставі якого майно буде знаходитись в установі, або, в іншому випадку, запропонувати звільнити установу від такого майна. Цих передбачених законодавством дій відповідач не вчинив, на нього не справило враження й документальне підтвердження позивачем фактів замовлення меблів, їх придбання тощо. Власне відповідач жодних коштів за меблі, про які йдеться, не сплачував і склав незаконні фінансові документи з метою оприбуткування меблів, що належать позивачу: інвентаризаційний опис необоротних активів від 22.01.2016; звіряльну відомість результатів інвентаризації необоротних активів від 22.01.2016; протокол інвентаризаційної комісії від 22.01.2016; меморіальні ордери № 3 і № 6 за січень 2016 року.

Протиправними діями окрім порушення права власності позивача йому спричинено й моральну шкоду. Була створена неприйнятна ситуація, що потягла для позивача негативні переживання, хвилювання, позивач був змушений тривалий час вживати заходи для захисту своїх прав, звертатися до різних інстанцій включно з Адміністрацією Президента України, змушений був давати пояснення правоохоронним органам за відсутності для того дійсних підстав, у позивача погіршився стан здоровя, ускладнилися стосунки в сімї.

Посилаючись на ці обставини, ґрунтуючись на нормах Конституції України і ЦК України щодо захисту права власності та відшкодування моральної шкоди, оцінюючи компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн, позивач просив:

витребувати майно:

комплект офісних меблів (три шафи та дві тумби);

комплект офісних меблів (три шафи);

комплект офісних меблів (три шафи, етажерка, тумба з полицями, кутові полиці, стіл кутовий із приставним столиком);

офісне крісло;

штори стрічкові,

яке належить йому на праві особистої власності із чужого незаконного володіння, тобто, від Мукачівської районної державної адміністрації, що було вилучене з Управління економічного розвитку і торгівлі;

визнати незаконними та скасувати:

інвентаризаційний опис необоротних активів від 22.01.2016;

звіряльну відомість результатів інвентаризації необоротних активів від 22.01.2016;

протокол інвентаризаційної комісії від 22.01.2016;

меморіальні ордери № 3 і № 6 за січень 2016 року,

які були складені на підставі розпорядження голови Мукачівської райдержадміністрації від 19.01.2016 № 25, та усі інші документи, що засвідчують оприбуткування виявлених в Управлінні економічного розвитку і торгівлі райдержадміністрації необлікованих меблів;

стягнути з відповідача 5000,00 грн у рахунок компенсації завданої позивачу моральної шкоди.

Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.07.2016 позов задоволено частково, постановлено витребувати майно:

комплект офісних меблів (три шафи та дві тумби);

комплект офісних меблів (три шафи);

комплект офісних меблів (три шафи, етажерка, тумба з полицями, кутові полиці, стіл кутовий із приставним столиком);

офісне крісло;

штори стрічкові,

яке належить ОСОБА_2 на праві особистої власності із чужого незаконного володіння, тобто, від Мукачівської районної державної адміністрації, що було вилучене з Управління економічного розвитку і торгівлі.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Мукачівська райдержадміністрація з рішенням суду у частині задоволення позову не погодилася, ставить в апеляційній скарзі питання про скасування його як незаконного та необґрунтованого із ухваленням рішення про повну відмову в позові. Наводить, зокрема, такі доводи.

Відділ, який очолила ОСОБА_2, знаходився в кабінеті № 306, який позивач після призначення на посаду самовільно, без дозволу Мукачівської районної ради як балансоутримувача приміщення, що райдержадміністрацією лише орендується, перепланував, відокремив своє місце роботи від місця роботи інших працівників і влаштував окремий вхід до свого кабінету.

Позивач не надав доказів, які б підтверджували необхідність ремонту приміщення та заміни меблів. Поряд із цим, свідок ОСОБА_3 показав, що ремонт було здійснено на підставі його усного дозволу, що є недопустимим.

Позивача будо звільнено з роботи 18.01.2016, станом на 19.01.2016 позивач не повернув ключі від свого кабінету, на численні телефонні дзвінки не відповідав, тому кабінет було відчинено примусово та було виявлено відсутність документів, передбачених номенклатурою справ. Про цей факт були повідомлені правоохоронні органи.

Оскільки були виявлені факти зловживань і псування цінностей в Управлінні економічного розвитку і торгівлі РДА, було проведено часткову інвентаризацію активів і зобовязань Управління.

Відносини з працівниками стосовно використання ними особистих речей для роботи або стосовно зберігання таких речей повинні бути належно оформлені (договір оренди, позички, зберігання), однак у відповідача немає жодного документу, який би підтверджував надання позивачу відповідного дозволу на використання особистих речей для роботи та на розміщення їх у кабінеті № 306.

Суд врахував надані позивачем документи (рахунки, накладні) як докази, що підтверджують позицію позивача, однак, ці документи не мають стосунку до виявлених у кабінеті меблів, оскільки датовані раніше, аніж позивача було призначено на посаду. Крім того, відповідач неодноразово пропонував позивачу звернутися по свої речі, однак, вона за ними не зявлялася.

ОСОБА_2 не довела належності їй саме того майна (індивідуально визначених речей), що його в дійсності придбала та просила витребувати, це майно не вилучалося фактично з Управління економічного розвитку і торгівлі, а було оприбутковане райдержадміністрацією та використовується працівниками зазначеного Управління.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржує, у письмових запереченнях на апеляцію вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Після змін складу суду у звязку з виходом суддів у даній справі у відставку ухвалою апеляційного суду від 31.12.2016 справу було призначено до судового розгляду новим складом суду.

Заслухавши доповідь судді, врахувавши, що позиції сторін у спорі детально викладені письмово, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Встановлено і ніким не заперечується, що ОСОБА_2 з 05.09.2013 працювала на посаді начальника відділу торгівлі і розвитку соціальної сфери Управління економічного розвитку і торгівлі Мукачівської райдержадміністрації, а розпорядженням голови Мукачівської РДА від 18.01.2016 № 1-к була цим днем звільнена з роботи на підставі ст. 36 ч. 1 п. 1 КЗпП України (за угодою сторін), робоче місце ОСОБА_2 знаходилося у службовому кабінеті № 306 у будинку № 21 по вул. Горького в м. Мукачеві за розташуванням Мукачівської райдержадміністрації (а.с. 5, 11, 57-61 та ін.).

Розпорядженням голови Мукачівської РДА від 19.01.2016 № 25 було створено тимчасову комісію для проведення часткової інвентаризації в Управлінні економічного розвитку та торгівлі Мукачівської РДА по субрахунку 106 «Інструменти, прилади та інвентар» (а.с. 17-18). Протоколом інвентаризаційної комісії від 22.01.2016, інвентаризаційним описом необоротних активів від 22.01.2016, звіряльною відомістю результатів інвентаризації необоротних активів від 22.01.2016 станом на 19.01.2016 було зафіксовано наявність необлікованого майна, а саме: комплекту офісних меблів (три шафи та дві тумби); комплекту офісних меблів (три шафи); комплекту меблів (чотири шафи та стіл кутовий із приставним столиком); офісного крісла (а.с. 28-31).

22.01.2016 було складено акт оцінки вартості необлікованого майна, що було виявлене під час інвентаризації, яким із урахуванням зниження вартості на 40% було оцінено: комплект офісних меблів (три шафи та дві тумби) у 2231,00 грн, комплект офісних меблів (три шафи) у 2231,00 грн, комплект меблів (чотири шафи та стіл кутовий із приставним столиком) у 6760,00 грн; офісне крісло у 1620,00 грн, разом 12842,00 грн (а.с. 19-27). Відповідно до пропозиції інвентаризаційної комісії указані матеріальні цінності були за загальною вартістю 12842,00 грн оприбутковані на баланс Мукачівської райдержадміністрації зі складанням меморіальних ордерів № 3 і № 6 за січень 2016 року та інших документів щодо відображення в обліку прийнятого на баланс майна (а.с. 32-35).

У справі немає доказів, які б підтверджували придбання Мукачівською райдержадміністрацією вищеперерахованого майна, сплату за нього коштів тощо до моменту його кваліфікації як необлікованого під час інвентаризації, такі докази не подавалися відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції (ст. 131 ч. 1, ст. 179 ч. 1 ЦПК України), відсутнє посилання на такі і в апеляційній скарзі.

Натомість ОСОБА_2 надала суду докази придбання нею майна, що в подальшому з дозволу керівника райдержадміністрації було розміщене в її робочому кабінеті і знаходилося там понад два роки у період її роботи на відповідній посаді:

оформлені приватним підприємцем ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2:

рахунок від 19.08.2013 № 5 і накладну від 03.09.2013 № ВВ00005, предметом яких були шафа для одягу однодверна вартістю 1100,00 грн, етажерка 650,00 грн, шафа для документів 1600,00 грн, шафа-бар з кутовими поличками 2100,00 грн, тумба офісна з полицями 900,00 грн, кутова полиця 550,00 грн, стіл керівника 3800,00 грн, разом на суму 10700,00 грн (а.с. 75, 76),

накладну від 20.08.2013 № 4, предметом якої був комплект уживаних меблів, який складався із вітрини, стелажу, шафи-вітрини, двох шаф для одягу, двох тумб із шухлядами на суму 2180,00 грн (а.с. 74),

офіційну довідку від 02.06.2016 № 01, якою ПП ОСОБА_5 додатково підтвердив:

факт замовлення ОСОБА_2 19.08.2013 меблів, указаних у накладній від 03.09.2013 № ВВ00005, проведення замірів у кабінеті № 306 Мукачівської РДА (на час видачі довідки вул. Штефана Августина, 21 в м. Мукачеві) для індивідуального виготовлення офісних меблів, встановлення в кабінеті виготовлених меблів станом на 03.09.2013 та оплату ОСОБА_2 у розмірі 10700,00 грн,

факт придбання ОСОБА_2 комплекту уживаних меблів, зазначених у накладній від 20.08.2013 № 4, та оплати в розмірі 2180,00 грн (а.с. 73);

оформлені на імя ОСОБА_2 приватними підприємцями: ОСОБА_6 накладну від 07.08.2013 № 271 на продаж стрічкових штор вартістю 450,00 грн; ОСОБА_7 товарний чек від 10.09.2013 № 27 на продаж офісного крісла вартістю 1950,00 грн (а.с. 9).

Свідок ОСОБА_3, який на час прийняття на роботу ОСОБА_2 обіймав посаду голови Мукачівської РДА, у суді першої інстанції показав, що саме він дав усний дозвіл ОСОБА_2 облаштувати кабінет, розмістити в ньому свої офісні меблі, оскільки ті, що були в кабінеті, були непридатні для використання, позивач облаштував кабінет і придбав меблі за власні кошти, ці меблі дійсно були в кабінеті, договір із позивачем про подальше оприбуткування райдержадміністрацією меблів чи їх викуп не укладався.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п. 6, ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 4, ст.ст. 12-14 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; цивільні права здійснюються особою, а цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства; особа повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За приписами ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 386, 387, 1212, 1213 ЦК України, право власності набувається в порядку, передбаченому законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлено судом; право власності є непорушним і підлягає захисту, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним; особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно (за загальним правилом у натурі), особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

На відповідний час (прийняття ОСОБА_2 на роботу, період роботи, час проведення інвентаризації) діяли у відповідній редакції нормативні акти, за змістом положень яких:

на субрахунку № 106 «Інструменти, прилади та інвентар» підлягала відображенню інформація про наявність і рух основних засобів (необоротних активів), зокрема, меблів, за цим субрахунком належало здійснювати облік таких необоротних активів (Розділ І Плану рахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ, Розділ І Клас 1 Порядку застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ, п.п. 1.1., 1.3., 2.1., Розділ ІІІ Положення з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ, затверджених наказом Мінфіну України від 26.06.2013 № 611 (реєстрація в Мінюсті України від 18.07.2013 за № 1214/23746));

прийняття установою майна, в т.ч., того, що їй не належить, але надходить в її розпорядження (знаходиться в її розпорядженні), підлягало документальному оформленню відповідальною особою, майно (активи) підлягали обліку за місцем знаходження (зберігання) майна та в бухгалтерії, зі складанням, зокрема, окремих описів із розподілом активів: на орендовані, прийняті на відповідальне зберігання, комісію, переробку тощо (п.п. 2, 51, 52, 54 Інструкції з обліку запасів бюджетних установ, затвердженої наказом Держказначейства України від 08.12.2000 № 125 (реєстрація в Мінюсті України від 21.12.2000 за № 937/5158), п.п. 1, 3, 5 Розділу І, п.п. 1, 10, 11, 13 Розділу ІІ Положення з бухгалтерського обліку запасів бюджетних установ, затвердженого наказом Мінфіну України від 14.11.2013 № 947 (реєстрація в Мінюсті України від 05.12.2013 за № 2063/24595), п. 11 Розділу ІІ Положення про інвентаризацію активів та зобовязань, затвердженого наказом Мінфіну України від 02.09.2014 № 879 (реєстрація в Мінюсті України від 30.10.2014 за № 1365/26142).

Виходячи з наведених положень законодавства, беручи до уваги норми ст. 21 ч. 1, ст.ст. 29, 131, 141, 153 КЗпП України, враховуючи також правила ст. 8 ч. 1 ЦК України, колегія суддів констатує, що забезпечення працівнику належних умов праці включно із забезпеченням працівника необхідними для роботи засобами, а також дотримання прав сторін трудового договору у разі використання працівником свого майна під час виконання трудових обовязків, передусім належне врегулювання відповідних відносин, облік такого майна тощо, є обовязком роботодавця (ст. 21 ч. 1, ст.ст. 29, 131, 141, 153 КЗпП України).

Відповідні вимоги закону не були виконані роботодавцем. У колегії суддів не викликає сумнівів, що ОСОБА_2 за згодою та з відома керівництва Мукачівської райдержадміністрації (роботодавця) вмеблювала свій кабінет і використовувала придбані за власний кошт меблі на робочому місці як необхідний елемент для здійснення трудової діяльності власне в інтересах установи, в якій працювала. Та обставина, що саме роботодавець не виконав свого обовязку із врегулювання питання щодо використання працівником на робочому місці належного йому майна не може ставитися у вину працівнику та не може тлумачитися на шкоду його законним правам.

Майно, про яке йдеться, не належить до такого, що підлягає, або право на яке підлягає державній реєстрації, особливому оформленню в цивільному обороті і т.ін., тому особа не зобовязана була особливим чином фіксувати звичайне побутове замовлення, купівлю меблів, зберігати невизначений час документи, що підтверджують купівлю меблів тощо (ст. 19 ч. 1 Конституції України, ст. 14 ч. 2 ЦК України). Водночас позивач, враховуючи обставини та мету, з урахуванням яких замовляв виготовлення та купляв меблі, управі був зберегти відповідні документи, що й зробив та предявив їх як належні та допустимі докази в спорі (ст.ст. 57-60, 64 ЦПК України).

Міркування відповідача про недоведеність позову через те, що документи були складені раніше, ніж позивача було призначено на посаду, про неналежність, відсутність доказів, а також про невідповідність зазначених у накладних предметів тим, що були виявлені під час інвентаризації, надумані, необґрунтовані, суперечать обставинам справи та не можуть бути враховані. За встановлених у справі обставин, меблі були придбані (частина виготовлені під конкретні параметри робочого місця, частина придбані готовими, в т.ч., офісне крісло після призначення позивача на посаду) саме у звязку вирішенням питання про працевлаштування позивача та використовувалися за передбаченим для них призначенням та у визначеному заздалегідь місці. Здійснивши інвентаризацію, роботодавець сам ідентифікував майно (речі) у спосіб, необхідний і достатній для його бухгалтерського обліку та прийняття на баланс, не бачив для такої ідентифікації перешкод, при цьому, кількість, види меблів, інші параметри, що зазначалися у документах, наданих позивачем, узгоджуються із даними, зазначеними в інвентаризаційних документах. Розбіжності у документах сторін між назвами конкретних предметів, кількістю одиниць (комплектів) і т.ін. пояснюються лише довільністю на власний розсуд працівників роботодавця при описанні (обранні назв) предметів, визначенні умовної комплектації (кількість комплектів, їх склад) меблів під час інвентаризації, що, втім, не спростовує достовірності документів, наданих позивачем.

За таких обставин, суд першої інстанції з урахуванням принципів змагальності цивільного процесу, свободи сторін у здійсненні цивільних та процесуальних прав і реалізації права на захист та обовязку доказування (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч.ч. 1-3, ст. 11 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 57-61 ЦПК України) дійшов вірного по суті висновку про необхідність захисту права власності позивача, задоволення позову, витребування на користь позивача майна, правомірність набуття якого відповідачем не доведена і яке той без достатньої правової підстави набув за рахунок позивача, що, власне, підтверджується й самим фактом інвентаризації майна як раніше не облікованого. Правова позиція позивача по суті спору не була у належний процесуальний спосіб спростована відповідачем. Суд загалом правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, чого доводи апеляції, яка ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України), не спростовують.

Поряд із цим, суд не врахував певних обставин і припустився окремих помилок при вирішенні справи. Так, позивач предявив серед іншого й вимогу про витребування від відповідача стрічкових штор. Однак, попри те, що позивач довів факт придбання ним штор, у матеріалах інвентаризації такі відсутні, тож відсутні й докази оприбуткування та набуття цього майна відповідачем, тому для витребування цього майна саме від роботодавця законних підстав немає і позов у цій частині не можна визнати обґрунтованим і доведеним. Окрім цього, при вирішенні питання щодо витребування майна з чужого незаконного володіння у справі, яка розглядається, суду, зважаючи також на необхідність у подальшому виконати рішення суду, належало описати витребуване майно в той самий спосіб, у який воно офіційно було ідентифіковане, описане і обліковане на момент інвентаризації та при постановці на баланс Мукачівською райдержадміністрацією. Вказівка на те, що майно було вилучене з Управління економічного розвитку і торгівлі, є зайвою і на суть спору не впливає.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України, апеляцію у межах доводів, які стосуються суті спору, слід задовольнити частково, рішення суду змінити, привести перелік витребуваного майна у відповідність до інвентаризаційних документів і виключити з нього вказівки на витребування стрічкових штор і на вилучення майна з Управління економічного розвитку і торгівлі, для чого відповідним чином викласти другий абзац резолютивної частини рішення. У іншій частині на підставі ст. 308 ЦПК України правильне по суті, законне та справедливе рішення суду слід залишити без змін. Доводи апеляції, що не мають стосунку до рішення суду в оскарженій частині щодо спору власне про витребування майна, правового значення наразі не мають.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 5 липня 2016 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення таким чином:

«Витребувати на користь ОСОБА_2 належне їй майно із незаконного володіння Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області:

комплект офісних шаф (три шафи та дві тумби) загальною вартістю 2231,00 грн;

комплект офісних шаф (три шафи) загальною вартістю 2231,00 грн;

комплект меблів (чотири шафи, стіл кутовий із приставним столиком) загальною вартістю 6760,00 грн;

офісне крісло вартістю 1620,00 грн,

разом офісні меблі, що були прийняті на баланс Мукачівською районною державною адміністрацією за вартістю 12842,00 грн (дванадцять тисяч вісімсот сорок дві гривні 00 коп.).».

В іншій частині залишити рішення суду без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді