Провадження № 22-ц/780/1871/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 26.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Кашперської Т.Ц.,Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 національного аграрного університету до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_3 національний аграрний університет звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що згідно наказу по ОСОБА_3 НАУ від 14 серпня 2008 року №219/О на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету та ордеру № 467 від 01 жовтня 2008 року була надана для тимчасового проживання відповідача та її сімї на період її роботи в університеті кімнату № 68 в сімейному гуртожитку університету по вул. Героїв Чорнобиля, 5, в м.Біла Церква. 25.03.2009 року відповідачку було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Діти відповідачки досягли повноліття та мали в добровільному порядку звільнити кімнату в гуртожитку, але проживають в ній до цього часу.

Просив суд виселити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати № 68 сімейного гуртожитку університету № 7 , що знаходиться за адресою м.Біла Церква. вул. Героїв Чорнобиля, буд.5, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2017 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати № 68 гуртожитку по вул. Героїв Чорнобиля, буд.5, в м.Біла Церква Київської області без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що будинок № 5 по вул. Героїв Чорнобиля / Піщаній/ в м.Біла Церква зареєстрований як сімейний гуртожиток ОСОБА_3 національного аграрного університету/ а.с.63/ і обліковується на його балансі ( а.с.5).

Згідно наказу по університету № 1219/О від 14 серпня 2008 р. ОСОБА_2, асистенту кафедри філософії та політології, надано кімнату № 68 в гуртожитку № 7 для проживання з сім»єю/ діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на період роботи в університеті згідно заяви ОСОБА_2 та видано ордер на тимчасове житлове приміщення № 467 ( а.с. 12-16).

Судом встановлено, що на даний час в кімнаті № 68 сімейного гуртожитку БНАУ по вул..Героїв Чорнобиля, 5, в м.Біла Церква зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 / а.с.21-23/ Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в даний час є студентами Ужгородського національного університету , тимчасово в спірній кімнаті не проживають.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка була звільнена з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України, тому підлягає виселенню з гуртожитку на підставі ч.1 ст.132 ЖК УРСР.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЖК жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Відповідно до ст. 129 ЖК на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв»язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв»язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Оскільки кімната в гуртожитку надавалася ОСОБА_2 для проживання на період його роботи в ОСОБА_3 національному аграрному університеті за строковим трудовим договором, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та виселення відповідача і членів його сім»ї без надання іншого жилого приміщення.

Посилання апелянта на те, що є рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2010 року про відмову в задоволені позову про той самий предмет із тих самих підстав та пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду не заслуговують на увагу.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст.257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Початок перебігу позовної давності в даному спорі слід обраховувати з дня досягнення відповідачем ОСОБА_4, молодшим сином ОСОБА_2, повноліття, тобто, з 14.10.2016 р., оскільки саме після досягнення відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повноліття у позивача виникло право захистити свої права в суді.

Інші доводи апеляційної скарги, як такі, що не мають правового підґрунтя, наведених висновків суду теж не спростовують і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів теж відхиляє.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: