Справа № 132/868/16-ц Провадження № 22-ц/772/466/2017Головуючий в суді першої інстанції Аліменко Ю. О.
Категорія 43Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення частки в праві власності на квартиру, стягнення суми заборгованості по комунальних платежах, -

встановила:

В березні 2016 року ОСОБА_2В, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив збільшити ідеальний розмір його частки в квартирі АДРЕСА_1 на 10 відсотків та стягнути з відповідача суму заборгованості по комунальних платежах за період з березня 2013 року по липень 2013 року в розмірі близько 3335,99 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13 березня 2013 року. 17 лютого 2015 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області квартира АДРЕСА_1 було розділена між сторонами по ? ідеальної частки , та проведено розподіл залишку боргу згідно кредитної угоди № 008 від 18.02.201 року в розмірі 28462,10 грн. з часу набрання чинності рішенням суду по день припинення таких зобов'язань. З часу припинення шлюбних відносин відповідач ні разу не здійснила виплат на погашення кредиту, а його погашення здійснюється виключно позивачем, в зв'язку з чим вважає, що за суму несплаченого кредиту може вимагати збільшення свої ідеальної частки квартири. Також відповідач з часу розірвання шлюбу не оплачувала житлово-комунальні послуги, хоча проживала в спірній квартирі до липня 2013 року і за цей час повинна повернути ? сплачених платежів.

На обґрунтування суми заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг ОСОБА_2 надав розрахунок на суму 3335, 99 грн., проведений за період з березня 2013 року по 01 квітня 2016 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для розгляду справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав, з підстав зазначених в ній, просив суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, пред'явлених в суді першої інстанції дійшла висновку, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 22 липня 1995 року сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі.

08 лютого 2001 року між позивачем ОСОБА_2 та Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжного житлового будівництва було укладено кредитну угоду №008 в інтересах сім'ї на будівництво квартири загальною площею 61,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 49360 грн. (а.с. 17-20).

23 березня 2001 року рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради за №95 було вирішено видати позивачу ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Видане свідоцтво про право власності на квартиру було зареєстроване в органах БТІ, тому відповідач набув права власності на вказану квартиру.

12 березня 2013 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_2, та ОСОБА_8 було розірвано, після чого відповідачка відновила своє дошлюбне прізвище «ОСОБА_8».

17 лютого 2015 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнано за відповідачкою ОСОБА_8 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Проведено розподіл боргу колишнього подружжя «Вольф», а саме: по 1/2 частині на ОСОБА_8 та ОСОБА_2, згідно кредитної угоди №008 від 18.02.2015 року, який становить 28462,10 грн., з часу набрання законної сили рішенням Калинівського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року, тобто з 22.03.2013 року та по день припинення таких зобов'язань - 31 грудня 2024 року.

03 листопада 2015 року ОСОБА_8 зареєструвала право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №46850148 від 03.11.2015 (а.с. 52).

Після реєстрації шлюбу 14 січня 2016 року прізвище відповідача ОСОБА_8 змінено на «ОСОБА_8» (а.с. 65).

За змістом статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною першою статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

На обґрунтування підстав збільшення своє частки у праві спільної власності на квартиру ОСОБА_2 зазначав, що погашення кредитної заборгованості після розірвання шлюбу здійснюється ним виключно за рахунок його особистих коштів, а відповідач ухиляється від сплати. Всього він погасив кредит на суму 10686,95 грн., а тому за рахунок сплачених ним кредитних коштів має право на збільшення своєї частки.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав задоволення вимог позивача про перерозподіл часток, оскільки погашення позивачем кредиту на підставі кредитної угоди, яке він проводить замість відповідача не впливає на розмір частки кожного з них у праві власності.

Крім того, по справі встановлено, що ОСОБА_3 зверталася до Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з приводу виконання рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17.02.2015 року в частині розподілу боргу колишнього подружжя «Вольф» на що отримала відповідь про те, що до кредитної справи були внесені відповідні зміни на підставі заяви ОСОБА_2 про зміни в складі сім'ї і вибуття з її складу двох дітей, а також про неможливість укласти з відповідачем додаткової угоди щодо погашення кредиту та надання остаточного розрахунку для повного погашення зобов'язань, оскільки рішенням суду від 17 лютого 2015 року Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» не зобов'язано до вчинення будь-яких дій щодо розподілу боргу подружжя по кредиту (а.с. 70-71).

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення ? частини витрат на оплату житлово-комунальних послуг в зв'язку з недоведеністю позивачем таких вимог.

Частиною 1 статті 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Так, згідно з пояснень сторін, підтверджених також в суді апеляційної інстанції , встановлено , що відповідач ОСОБА_3 з липня 2013 року в спірній квартирі не проживає.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача частину сплачених комунальних платежів за період з березня 2013 року по липень 2013 року, при цьому не зазначивши суми, яка підлягає стягненню.

На вимогу суду про уточнення суми стягнення, позивач надав розрахунок загальною сумою 3335, 99 грн. здійснений за період з березня 2013 року по 01 квітня 2016 року, при цьому щодо конкретних періодів такий розрахунок не деталізовано (а.с. 22).

Таким чином позивачем не доведено заявлених ним вимог щодо стягнення суми заборгованості за період, визначений останнім у позовній заяві, належного розрахунку нарахувань за оплату житлово-комунальних послуг та належних доказів проведених оплат не надано.

Копії розрахункових книжок за оплату житлово-комунальних послуг не є належними та допустимими доказами зазначених позивачем обставин.

Також матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою, не допускає до приміщення, змінив замки на вхідних дверях, що підтверджується актом комісії з представників Калинівської міськради, КП «Житловик», РВ УМВС м. Калинівка від 19 листопада 2015 року, що стало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою (а.с. 51, 75).

Водночас особовий рахунок по оплаті житлово-комунальних послуг відкрито саме на позивача ОСОБА_2

Згідно з відповіді КП «Житловик» №109 від 16.08.2016 року ОСОБА_3 розділення особового рахунку з надання послуг по утриманню будинку відносно квартири АДРЕСА_4 між нею та ОСОБА_2 є неможливим до вирішення питання про встановлення порядку користування житлом в судовому порядку (а.с. 78).

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.292, 307, 308, 314, 315, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: