Справа № 355/1622/16-ц Головуючий у І інстанції Лисюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/2094/17 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 42 13.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення в квартиру та визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що йому та відповідачам по справі на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, по 1/5 частині кожному. Вищевказана квартира, житловою площею 46,50 кв.м., складається з 4-х кімнат: кімната площею 17,40 кв.м, кімната площею 12,70 кв.м., кімната площею 7,60 кв.м., кімната площею 8,80 кв.м., кухні площею 12,20 кв.м., ванної кімнати площею 2,60 кв.м., вбиральні площею 1,00 кв.м., коридору площею 13,50 кв.м., балкону площею 0,90 кв.м. Загальна площа квартири становить 76,20 кв.м.

З 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та іншими співвласниками квартири, які є відповідачами по справі, погіршилися взаємовідносини та зникла згода на користування квартирою, в зв'язку з чим він разом із дружиною та новонародженою дитиною тимчасово розпочали проживати у квартирі батьків дружини позивача в с. Морозівка Баришівського району Київської області.

В подальшому ОСОБА_2, як власник 1/5 частини квартири, висловив намір переїхати у спірну квартиру за місцем свого постійного проживання та реєстрації із своєю сім'єю, але відповідачі по справі розпочали чинити всілякі перешкоди, що змусило позивача звернутися до суду з позовом про вселення його у квартиру АДРЕСА_1 і зобов'язання відповідачів по справі не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування і володіння спірною квартирою, яка є спільною частковою власністю.

Крім того, ОСОБА_2 просив суд визначити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування жиле приміщення площею 12,70 кв.м., а інші житлові приміщення площею 17,40 кв.м., 8,80 кв.м., 7,60 кв.м. просив виділити в користування відповідачів. Підсобні приміщення в квартирі: коридор, кухню, ванну, вбиральню та балкон просив залишити у спільному користуванні сторін.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 та зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні ним права користування і володіння квартирою, що є їхньою спільною частковою власністю.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 в частині визначення порядку користування спірною квартирою та виділення йому в користування жилого приміщення площею 12,70 кв.м. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимоги щодо встановлення порядку користування квартирою з виділенням в його користування кімнати площею 12,70 кв.м.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині відмови у встановленні порядку користування квартирою, що є предметом апеляційного оскарження.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.1996 року (а.с.10-11) позивачу ОСОБА_2 та відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності, по 1/5 частині кожному, належить квартира АДРЕСА_3.

Відповідно до договору дарування 2/5 часток квартири від 23 листопада 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували належні їм частки у праві власності на квартиру дочці ОСОБА_5, в зв'язку з чим остання стала власником 3/5 часток спірної квартири.

Згідно технічного паспорту на квартиру (а.с.8-9), квартира має загальну площу 76,20 кв.м., житлову площу 46,50 кв.м., та складається із 4-х кімнат: площею 17,40 кв.м., 12,70 кв.м., 7,60 кв.м., 8,80 кв.м., кухні площею 12,20 кв.м., ванної кімнати площею 2,60 кв.м., вбиральні площею 1,00 кв.м., коридору площею 13,50 кв.м.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований позивачем порядок користування квартирою здійснений з відступленням від рівності часток співвласників та не може забезпечити кожному з них можливості на власний розсуд користуватися належною йому на праві власності 1/5 частиною житлової площі спірної квартири, що дорівнює 9,30 кв.м.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із положень вказаних статтей, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Співвласники, незалежно від розміру часток, при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» якщо виділ частки в будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Оскільки позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить 1/5 частина спірної квартири, житлова площа якої дорівнює 46,50 кв.м., то його частка у житловій площі дорівнює 9,3 кв.м. Таким чином, встановлення порядку користування спірною квартирою з виділенням у користування ОСОБА_2 ізольованої кімнати площею 12,70 кв.м., яка є більшою за його частку у житловій площі, призведе до порушення прав відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як співвласників спірної квартири, в зв»язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою з виділенням в його користування кімнати площею 12,7 кв.м.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Законність та обґрунтованість рішення суду в частині вселення позивача апеляційним судом не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Враховуючи те, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :