Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 428/5127/16-ц
Провадження № 22ц/782/892/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів Авалян Н.М., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання кредитних договорів припиненими, а обовязків з вказаних кредитних договорів погашеними, стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 К Я. звернулася з позовом до відповідача, після уточнення якого остаточно просила: визнати кредитні договори №61_183 від 25.07.2013р., №144_83 від 27.09.2013р. припиненими, а обовязки з вказаних кредитних договорів погашеними. Стягнути на її користь з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 45574,95 доларів США.

В обґрунтування позову зазначила, що в липні 2013р. вона придбала в ТВТБВ №10012/0183 - філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк», розташованому в м. Первомайськ Луганської області, середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника серії Б номінальною вартістю 500 долари США з датою погашення після 28 листопада 2014р. в кількості 89 одиниць за номерами з 068290 по 068378 на загальну суму 44500 долари США. 25.07.2013р. між нею та AT «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №61183, згідно якого вона отримала 210000 грн. на строк до 03.12.2014р. з відсотковою ставкою 16%. З метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено договір застави цінних паперів №61_183, згідно якого належні їй казначейські зобов'язання за номерами з 068290 по 068378 (89 одиниць) на загальну суму 44500 долари США було передано до філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» - ТВТБВ №10012/0183. 26.09.13р. у зв'язку з виведенням частини казначейських зобов'язань з номерами з 068349 по 068378 в кількості 30 одиниць в забезпечення по іншому кредитному договору, між сторонами було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору в якому зазначено, що виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечується заставою казначейських зобов'язань загальною кількістю 59 одиниць. Аналогічна за змістом додаткова угода від 26.09.13р. була укладена до договору застави цінних паперів від 25.07.13р.. У вересні 2013р. вона придбала в тому ж відділенні AT «Ощадбанку» казначейські зобов'язання в кількості 35 одиниць за номерами з 0682220 по 0683254 на загальну суму 17500 доларів США. 27.09.13р. між нею та AT «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №144 183, згідно якого вона отримала 233000 грн. на строк до 03.12.2014р. з відсотковою ставкою 16%. З метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено договір застави цінних паперів №144_183, згідно якого належні їй казначейські зобов'язання за номерами з 068220 по 068254 та з 068349 по 068378 в кількості 65 одиниць на загальну суму 32500 долари США було передано до філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» - ТВТБВ №10012/0183. У зв'язку з початком здійснення антитерористичної операції на території Луганської області вона вимушена була тимчасово виїхати з зони бойових дій та не могла своєчасно виконати свої зобов'язання в частині погашення кредитів та сплати відсотків. Але її представник, ОСОБА_3, 13.11.2014р. звернулася до голови правління ПАТ «Ощадбанк» з пропозицією сплатити заборгованість за кредитними договорами за рахунок заставного майна (казначейських зобов'язань в кількості 124 одиниць на загальну вартість 62000 доларів США строк погашення яких наставав 28.11.2014р.), а залишок суми розмістити на депозитному рахунку в AT «Ощадбанк». У відповідь ОСОБА_3 Т А. отримала листа заступника голови правління AT «Ощадбанк» за №11/5-22/163/2275 від 15.12.2014р. з повідомленням про призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою та нагадуванням про обов'язок Позичальника виконати кредитні зобов'язання. У зв'язку з відмовою в проведенні взаємозаліку, вона змушена була здійснити заходи щодо отримання свого заставного майна та спромоглася отримати в м. Луганськ свої казначейські зобов'язання в кількості 124 одиниць. 30.10.15р. її довіреною особою були спрямовані листи на адресу начальника Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» ОСОБА_4, її заступнику ОСОБА_5 з проханням здійснити погашення казначейських зобов'язань та зустрічним погашенням кредитних зобов'язань. 02.11.15р. аналогічний за змістом лист був спрямований на адресу голови правління AT «Ощадбанк». Станом на момент звернення до суду жодна з посадових осіб AT «Ощадбанк» на лист відповіді не надала. З врахуванням того, що строк погашення казначейських зобов'язань спливав 28.11.2015р. її представник 09.11.15р. звернулась в Харківське обласне відділення Ощадбанку з метою погашення належних їй зобов'язань, але у зв'язку з відсутністю валюти в касі банківського відділення в достатньому обсязі, було прийнято лише 2 казначейських зобов'язання за №068305, 068306 та сплачено 1040 доларів США. 10.11.2015р., в цьому ж відділенні банку від представника прийняли 14 казначейських зобов'язань та сплатили 7280 доларів США. Але після виплати зазначених грошових коштів, її представник ОСОБА_3 була затримана представниками служби безпеки банку на підставі того, що цінні папери віднесені банком до категорії вкрадених. Під тиском працівників безпеки банку, ОСОБА_3 примусили повернути грошові кошти в сумі 8320 долари США та повернули їй казначейські зобов'язання в кількості 14 одиниць. У зв'язку з проведення інкасації, представники відповідача не змогли повернути отримані напередодні казначейські зобов'язання за №068305, 068306 про що було складено відповідний акт.

26.11.2015р. інший її представник ОСОБА_6 звернувся до Луганського обласного управління Ощадбанку, розташованому в м. Сєвєродонецьк з вимогою погашення казначейських зобов'язань та сплати коштів, які залишаться після погашення кредитів, однак представники банку відмовилися прийняти казначейські зобов'язання та до сьогодні не надали відповіді на листа, у звязку з чим просила задовольнити позов.

В червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №61_183 від 25.07.2013р., №144_83 від 27.09.2013р. в загальній сумі 762971,81грн., стягнення суми сплаченого судового збору у розмірі 11444,58грн.

В обґрунтування позову вказали, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10012/0183 філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк», яке входить до єдиної організаційної структури Банку, не має статусу юридичної особи, є відокремленим структурним підрозділом Банку та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №61_183 від 25.07.2016р., відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику - ОСОБА_2, кредит в розмірі 210000грн. на 16 місяців на споживчі цілі з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 03.12.2014р.. За користування кредитом Позичальник зобов'язувався сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 16 % річних. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між Банком (як Заставодержателем) та ОСОБА_2 (як Заставодавцем) було укладено договір застави цінних паперів № 61_183 від 25.07.2013р., відповідно до умов якого предметом застави є цінні папери - середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника, у кількості 89 штук, номери бланків з номера 068290 по 068378, номінальною вартістю одного цінного паперу 500 доларів США, серія Б, емітент цінних паперів - Міністерство фінансів України. 26.09.2013р. до вищевказаного договору застави було укладено Додатковий договір № 1, відповідно до умов якого, було виведено з-під застави 30 казначейських зобов'язань, у зв'язку з чим предметом застави залишились середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника, у кількості 59 штук, номери бланків з номера 058290 по 068348, номінальною вартістю одного цінного паперу 500 доларів США, серія Б. Відповідні зміни щодо кількості казначейських зобов'язань, що є предметом застави, були внесені і в Кредитний договір, про що укладено Додатковий договір № 1 від 26.09.2013р.. Після цього, 27.09.2013р. між Банком в особі ТВБВ № 10012/0183 філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №144_183 від 27.09.2013р., відповідно до умов якого Банк надав позичальнику - ОСОБА_2 кредит в розмірі 233000грн. на 15 місяців на споживчі цілі з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 03.12.2014р.. За користування Кредитом Позичальник зобов'язувався сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 16 % річних. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором №144_183 від 27.09.2013р., між Банком (як Заставодержателем) та ОСОБА_2 (як Заставодавцем) було укладено договір застави цінних паперів №144_183 від 27.09.2013р., відповідно до умов якого предметом застави є цінні папери - середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника, у кількості 65 штук, номери бланків з номера 068220 по 068254; з номера 068349 по 068378, номінальною вартістю одного цінного паперу 500 доларів США, серія Б, емітент цінних паперів - Міністерство фінансів України. Банк свої обов'язки, передбачені Кредитним договором №144_183 від 27.09.2013р. та №61 183 від 25.07.2013р., виконав повністю та належним чином. Проте, ОСОБА_2 порушила умови вищевказаних кредитних договорів, а саме: не виконала зобов'язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом и щодо своєчасного повернення суми кредиту за вказаними кредитними договорами. Банк неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогами щодо погашення існуючої заборгованості за вищевказаними кредитними договорами. Однак, звернути стягнення на Предмет застави в порядку, визначеному договорами застави цінних паперів № 61 183 від 25.07.2013р. та № 144_183 від 27.09.2013р. на даний час не вбачається можливим, так як сертифікати казначейського зобов'язання, що є предметом застави за вказаними договорами застави, набули статусу викрадених, оскільки у зв'язку з військовими (терористичними) діями та початком з 07.04.2014р. Антитерористичної операції на території Луганської області, приміщення філії - Луганського обласного управління Банку, в тому числі ТВБВ № 10012/0183 (м. Первомайськ), та майно, що в них знаходилось було захоплено невстановленими озброєними особами. За такими фактами на підставі заяв Банку правоохоронними органами відкрито кримінальні провадження. На виконання Указу Президента України від 14.11.2014р. № 875/2014 та постанови КМУ від 07.11.2014р. № 595, з 24.11.2014р. зупинена діяльність відділень філії - Луганського обласного управління, які знаходяться на непідконтрольній Україні території. ТВБВ №/ 10012/0183 Банку, яке розташоване в м. Первомайську, призупинило свою роботу у зв'язку з проведенням АТО та на теперішній час знаходиться на непідконтрольній українській владі території. На момент захоплення ТВБВ № 10012/0183 Банку сертифікати казначейських зобов'язань, що є предметом застави за Договорами застави №61_183 від 25.07.2013р. та №144_183 від 27.09.2013р., знаходились в сховищі цінностей вказаного відділення та обліковувались на позабалансових рахунках відділення. Таким чином, сертифікати казначейських зобов'язань серії Б у кількості 59 штук з номерами бланків з номера 058290 по 068348 та сертифікати казначейських зобов'язань Б у кількості 65 штук з номерами бланків з номера 068220 по 068254, з номера , набули статусу викрадених через можливість заволодіння відділення Банку невстановленими особами, у зв'язку з проведенням АТО на території м. Первомайська Луганської області. Однак, 26.11.2015р. до філії - Луганського обласного управління Банку звернувся представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 з заявою від 24.11.2016р., який вимагав прийняти 124 сертифікати казначейських зобов'язань та погасити їх. Секретарем філії Банку прийнята вказана заява представника ОСОБА_2 без додатку до нього - сертифікатів казначейських зобов'язань, та було роз'яснено, що такі сертифікати можуть бути прийняті лише у касі Банку. Але від цього представник ОСОБА_2 відмовлявся, ігнорував прохання працівників Банку здати казначейські зобов'язання в касу Банку та своєю поведінкою заважав робочому процесу філії Банку, в результаті чого працівники Банку змушені були викликати оперативну групу міського відділу поліції. На вищевказану заяву представника ОСОБА_2 від 24.11.2015р. Банком було надано відповідь від 09.12.2015р. щодо неможливості погашення казначейських зобов'язань, що були вилучені зі сховища невідомим способом, так як вони набули статусу викрадених. Отже, Банку невідомо, яким чином ОСОБА_2 отримала цінні папери, які знаходились у сховищі відділення Банку в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитами, у зв'язку з чим, не вбачається можливим здійснити Банку погашення казначейських зобов'язань, що були вилучені зі сховища ТВБВ № 10012/0183 Банку невстановленими особами, серійні номери яких збігаються з викраденими. Отже, на теперішній час відсутні правові підстави для виконання заявлених в первісному позові вимог ОСОБА_2 про припинення кредитних договорів №144_183 від 27.0У.2013р., №61_183 від 25.07.2013р., а обов'язків ОСОБА_2 з вказаних кредитних договорів - погашеними, внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог. Станом на поточну дату заборгованість ОСОБА_2 перед Банком за кредитними договорами №144_183 від 27.09.2013р. та №61_183 від 25.07.2013р. залишилась непогашеною та складає в загальній сумі 762 971,81грн. , у тому числі: за Кредитним договором №61_183 від 25.07.2013р.: борг по кредиту прострочений з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 209226,43грн.; борг по прострочених відсотках по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 16967,42грн.; три відсотки річних за прострочення сплати Кредиту з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 9406,59грн.; три відсотки річних за прострочення слати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 820,56 грн.; інфляційні втрати по простроченому основному боргу за кредитом з 04.12.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 115226,39грн.; інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 10027,84грн.; за Кредитним договором №144_183 від 27.09.2013р.: борг по кредиту прострочений з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 232147,10грн.; борг по прострочених відсотках по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 18826,18грн.; три відсотки річних за прострочення сплати Кредиту з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 10437,08грн.; три відсотки річних за прострочення сплати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 910,45грн.; інфляційні втрати по простроченому основному боргу за кредитом з 04.12.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 127849,39грн.; інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 11126,38грн., у звязку з чим просили задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання кредитних договорів №61_183 від 25.07.2013р., №144_83 від 27.09.2013р. припиненими, а обовязків з вказаних кредитних договорів погашеними, стягнення грошових коштів.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №61_183 від 25.07.2013р., №144_83 від 27.09.2013р. в загальній сумі 762971,81грн., стягнення суми сплаченого судового збору у розмірі 11444,58грн., задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (23.01.1943р.н., і.н. НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, буд. 40а, п/р 373940055 у ФЛОУ AT «Ощадбанк», МФО 304665, ) заборгованість за кредитними договорами №61_183 від 25.07.2013р., №144_83 від 27.09.2013р. в загальній сумі 762971,81грн., яка складається з: за Кредитним договором №61_183 від 25.07.2013р.: борг по кредиту прострочений з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 209226,43грн.; борг по прострочених відсотках по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 16967,42грн.; три відсотки річних за прострочення слати Кредиту з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 9406,59грн.; три відсотки річних за прострочення слати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 820,56грн.; інфляційні втрати по простроченому основному боргу за кредитом з 04.12.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 115226,39грн.; інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 10027,84грн.; за Кредитним договором №144_183 від 27.09.2013р.: борг по кредиту прострочений з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 232147,10грн.; борг по прострочених відсотках по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 18826,18грн.; три відсотки річних за прострочення слати Кредиту з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 10437,08грн.; три відсотки річних за прострочення слати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 910,45грн.; інфляційні втрати по простроченому основному боргу за кредитом з 04.12.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 127849,39грн.; інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 11126,38грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 (23.01.1943р.н., і.н. НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, буд. 40а, п/р 373940055 у ФЛОУ AT «Ощадбанк», МФО 304665, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 11444,58грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не згодна з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що не відповідає вимогам закону, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове, яким визнати відношення з кредитних договорів №61183 від 25.07.13, №144 183 від 27.09.2013 укладені Позивачем з Відповідачем припиненими, а обовязки Позивача з вказаних кредитних договорів погашеними та стягнути на користь Позивача з ПАТ «Державний ощадний банк України» (ід. код 00032129, 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд.12-Г) 46675,93 доларів США.; відмовити в задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Луганського обласного управління Ощадбанку до ОСОБА_2 в повному обсязі.

Іншою стороною рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідача, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія приходить до наступного.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано частково.

Відмовляючи в задоволені позову за первісним позовом та задовольняючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції послався на ст. 526,530,599,610,572,580,625,1050 ЦК України, ЗУ « Про заставу» та виходив з того, що на момент настання строку погашення кредитів, а саме 03.12.2014 року приміщення АТ «Ощадбанку», в якому зберігалося заставлене майно позивачки ОСОБА_2 була захоплена невідомими озброєними особами, а тому Банк не мав можливості звернути стягнення на заставне майно з причини його відсутності, при цьому суд зазначив, що втрата Банком заставленого майна не була умисною або необережною, ризик випадкового знищення заставленого майна несе власник, позивачкою ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів щодо правомірності набуття нею оригіналів сертифікатів казначейських зобовязань, які мали зберігатись у сховищі відповідача AT «Ощадбанк». Здійснити наразі виплату грошових зобовязань з вищевказаних сертифікатів не являється можливим оскільки у відповідності до законодавства України термін предявлення даних сертифікатів сплив 01.07.2016р., та після зазначеної дати казначейські зобовязання, що не були предявлені до погашення, вважаються погашеними, а тому у відповідача наразі не має законних підстав для виплати на користь позивачки грошових коштів за даними сертифікатами казначейських зобовязань. А факт прострочення кредитора у даному випадку відсутній. З урахуванням змісту ст. 552, ч.2 ст. 625 ЦК України відповідач AT «Ощадбанк» має право на інфляційне нарахування та трьох процентів річних за порушення ОСОБА_2 грошових зобовязань за кредитними договорами.

Що стосується задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, то судова колегія погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в липні 2013р. позивачка ОСОБА_2 придбала в ТВТБВ №10012/0183 - філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк», розташованому в м. Первомайськ Луганської області, середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника серії Б номінальною вартістю 500 долари США з датою погашення після 28 листопада 2014р. в кількості 89 одиниць за номерами з 068290 по 068378 на загальну суму 44500 долари США. 25.07.2013р. між позивачкою ОСОБА_2 та AT «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №61_183, згідно якого позивачка ОСОБА_2 отримала 210000 грн. на строк до 03.12.2014р. з відсотковою ставкою 16%. З метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено договір застави цінних паперів №61_183, згідно якого належні позивачці ОСОБА_2 казначейські зобов'язання за номерами з 068290 по 068378 (89 одиниць) на загальну суму 44500 долари США було передано до філії Луганського обласного управління AT /«Ощадбанк» - ТВТБВ №10012/0183.

26.09.13р. у зв'язку з виведенням частини казначейських зобов'язань з номерами з 068349 по 068378 в кількості 30 одиниць в забезпечення по іншому кредитному договору, між сторонами було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору в якому зазначено, що виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечується заставою казначейських зобов'язань загальною кількістю 59 одиниць. Аналогічна за змістом додаткова угода від 26.09.13р. була укладена до договору застави цінних паперів від 25.07.13р.. У вересні 2013р. позивачка ОСОБА_2, придбала в тому ж відділенні AT «Ощадбанку» казначейські зобов'язання в кількості 35 одиниць за номерами з 0682220 по 0683254 на загальну суму 17500 долари США. 27.09.13р. між позивачкою ОСОБА_2 та AT «Ощадбанк» було укладено кредитний договір №144_183, згідно якого позивачка ОСОБА_2 отримала 233000 грн. на строк до 03.12.2014р. з відсотковою ставкою 16%. З метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено договір застави, цінних паперів №144_183, згідно якого належні позивачці ОСОБА_2 казначейські зобов'язання за номерами з 068220 по 068254 та з 068349 по 068378 в кількості 65 одиниць на загальну суму 32500 долари США було передано до філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» - ТВТБВ №10012/0183. У зв'язку з початком здійснення антитерористичної операції на території Луганської області, сертифікати казначейських зобовязань у кількості 124 одиниць, що зберігались у відділенні AT «Ощадбанк» у м. Первомайськ Луганської області було втрачено, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами. 13.11.2014р. представник позивачки звертався до ПАТ «Ощадбанк» з пропозицією сплатити заборгованість за кредитними договорами за рахунок заставного майна (казначейських зобов'язань в кількості 124 одиниць на загальну вартість 62000 долари США строк погашення яких наставав 28.11.2014р., а залишок суми розмістити на депозитному рахунку в AT «Ощадбанк», на що AT «Ощадбанк» відмовило у здійсненні запропонованого способу погашення кредиту з причини того, що сертифікати казначейських зобовязань набули статус вкрадених.

Крім цього, судом встановлено, що відповідно до копії кредитного договору №61-183 від 25.07.2013р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВТБВ №10012/0183 філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» та ОСОБА_2, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 210000грн. на 16 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 03.12.2014р. на споживчі цілі зі сплатою 16% річних. Пунктом 5.1.1 даного договору передбачено, що виконання Позичальником зобовязань за цим договором забезпечується заставою Казначейських зобовязань серії Б загальною кількістю 89 штук. Пунктом 11.1.2 даного договору сторони дійшли згоди, що до всіх правовідносин з даним договором застосовується строк позовної давності тривалістю 30 років. З умовами даного договору ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. Відповідно до копії Додаткового договору №1 від 26.09.2013р. до Кредитного договору №61-183 від 25.07.2013р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВТБВ №10012/0183 філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» та ОСОБА_2, сторони змінили п. 5.1.1 розділу 5 «Забезпечення виконання зобовязання за договором» Кредитного договору №61-183 від 25.07.2013р., виклавши його в наступній редакції: «заставою Казначейських зобовязань серії Б загальною кількістю 59 штук.». З умовами даного договору ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. Відповідно до копії договору №61-183 застави цінних паперів від 25.07.2013р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВТБВ №10012/0183 філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» та ОСОБА_2, предметом застави є цінні папери - середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника, у кількості 89 штук, номери бланків з номера 068290 по 068378, номінальною вартістю одного цінного паперу 500 долари США, серія Б, емітент цінних паперів - Міністерство фінансів України. Пунктами 8.1, 8.3, 8.5 даного договору передбачено, що з підписанням цього договору Заставодавець передає відповідно до умов договору, а Заставодержатель приймає на зберігання цінні папери, що є предметом застави. Заставодержатель повинен вжити всіх необхідних заходів для належного збереження переданих йому цінних паперів. Заставодержатель відповідає в повній мірі та на загальних підставах за втрату або пошкодження цінних паперів, що є предметом застави, виключно за наявності умислу та необережності щодо їх зберігання. З умовами даного договору ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. Відповідно до копії Додаткового договору №1 від 26.09.2013р. до Договору застави цінних паперів №61-183 від 25.07.2013р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВТБВ №10012/0183 філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» та ОСОБА_2, сторони виклали п. 2.3 розділу 2 «Предмет Договору» в новій редакції, а саме : «предметом застави є цінні папери - середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника, у кількості 59 штук, номери бланків з номера 068290 по 068348, номінальною вартістю одного цінного паперу 500 долари США, серія Б, емітент цінних паперів - Міністерство фінансів України.». З умовами даного договору ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис.

Відповідно до копії кредитного договору №144-183 від 27.09.2013р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВТБВ №10012/0183 філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» та ОСОБА_2, Банк надав Позичальнику кредиту розмірі 233000грн. на 15 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 03.12.2014р. на споживчі цілі зі сплатою 16% річних. Пунктом 5.1.1 даного договору передбачено, що виконання Позичальником зобовязань за цим договором забезпечується заставою Казначейських зобовязань серії Б загальною кількістю 65 штук. Пунктом 11.1.2 даного договору сторони дійшли згоди, що до всіх правовідносин з даним договором застосовується строк позовної давності тривалістю ЗО років. З умовами даного договору ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. Відповідно до копії Додатку 1.1 до Договору №144_183 від 27.09.2013р., сторонами встановлено графік платежів за кредитним договором, з даним графіком платежів ОСОБА_2 була письмово ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис. Також, ОСОБА_2 була письмово ознайомлена з Таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, видом та предметом супутніх послуг та обслуговування їх вартості, а також Тарифами з надання послуг AT «Ощадбанк», Розрахунково-касовим обслуговуванням клієнтів у національній валюті, про що свідчить її особистий підпис. Відповідно до копії договору №144-183 застави цінних паперів від 27.09.2013р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВТБВ №10012/0183 філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» та ОСОБА_2, предметом застави є цінні папери - середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника, у кількості 65 штук, номери бланків з номера 068220 по 068254; з 068349 по 068378, номінальною вартістю одного цінного паперу 500 долари США, серія Б, емітент цінних паперів - Міністерство фінансів України. Пунктами 8.1, 8.3, 8.5 даного договору передбачено, що з підписанням цього договору Заставодавець передає відповідно до умов договору, а Заставодержатель приймає на зберігання цінні папери, що є предметом застави. Заставодержатель повинен вжити всіх необхідних заходів для належного збереження переданих йому цінних паперів. Заставодержатель відповідає в повній мірі та на загальних підставах за втрату або пошкодження цінних паперів, що є предметом застави, виключно за наявності умислу та необережності щодо їх зберігання. З умовами даного договору ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору №61_183 від 25.07.2013р. станом на 03.06.2016р. заборгованість складає в загальному розмірі 361675,23грн., з яких: борг по кредиту прострочений з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 209226,43грн.; борг по прострочених відсотках по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 16967,42грн.; три відсотки річних за прострочення слати Кредиту з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 9406,59грн.; три відсотки річних за прострочення слати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 820,56 грн.; інфляційні втрати по простроченому основному боргу за кредитом з 04.12.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 115226,39грн.; інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 10027,84грн..

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору №144_183 від 27.09.2013р. станом на 03.06.2016р. заборгованість складає в загальному розмірі 401296,58грн., з яких: борг по кредиту прострочений з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 232147,10грн.; борг по прострочених відсотках по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 18826,18грн.; три відсотки річних за прострочення слати Кредиту з 04.12.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 10437,08грн.; три відсотки річних за прострочення слати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 02.06.2016р. в розмірі 910,45грн.; інфляційні втрати по простроченому основному боргу за кредитом з 04.12.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 127849,39грн.; інфляційні нарахування за прострочення сплати відсотків по кредиту з 01.08.2014р. по 30.04.2016р. в розмірі 11126,38грн..

Отже, судом було встановлено, що позивачкою ОСОБА_2 умови кредитних договорів не було виконано належним чином, у звязку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з останньої на користь Банку, а тому у суду першої інстанції були підстави для задоволення зустрічного позову.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 визнає суму заборгованості за даними кредитними договорами в розмірі 477167,13 грн., що складається з тіла кредитів та несплачених відсотків за кредитами, але не визнає нарахування на суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, у звязку з чим вважає рішення суду в цій частині незаконним, наводячи доводи в апеляційній скарзі.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга в цій частині на увагу не заслуговує виходячи з наступного.

Так, доводи апелянта про те, що підстав для нарахування їй пені та інфляційних втрат на суму заборгованості за кредитними договорами відповідно до ст. 625 ЦК України, не було, не можуть бути прийняті до уваги.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. ч. 1,4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу ).

За змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку ( частина перша цієї статті).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивач не заперечує факту прострочення платежів за кредитом та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого створилася заборгованість у сумі, яку він не заперечує, то у відповідача були підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України .

Доводи апелянта про те, що він приймав заходи з погашення заборгованості шляхом звернення до відповідача з пропозицією звернення стягнення на предмет застави шляхом погашення цінних паперів, а відповідач не вчинив для цього необхідних дій ( що на думку позивачки і є простроченням кредитора), на увагу не заслуговують, оскільки судом встановлено, що вчинити дії, які вимагав позивач, не було підстав через відсутність самих цінних паперів.

Отже, підстав для застосування наслідків, передбачених ст. 613 ЦК України у даному випадку не вбачається.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»).

Апелянт , заперечуючи проти розрахунку суми інфляційних втрат, наданий відповідачем розрахунок не спростував, ніяких доказів щодо його неправильності не надав, тому його доводи в цій частині на увагу не заслуговують.

Що стосується відмови у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 до Банку про визнання кредитних договорів припиненими, а обовязків з вказаних кредитних договорів погашеними, стягнення грошових коштів, то судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, проте підстави, за яких суд дійшов таких висновків є помилковими.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що Позивач не згоден з рішенням суду першої інстанції з підстав на його думку недоведеності та неповного зясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права судом при ухваленні рішення суду, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів, якими позивач обґрунтовував позов.

Так, доводи апелянта про те, що позов було предявлено про визнання кредитних договорів №61183 від 25.07.2013р., №144_83 від 27.09.2013р. припиненими, а обовязки з вказаних кредитних договорів погашеними, у звязку з тим, що відповідач повинен був звернути стягнення заборгованості за кредитними договорами на предмет застави цінні папери шляхом їх погашення та проведення взаємозаліку зустрічних вимог, а те, що цінні папери залишилися на території у зоні АТО та оголошені викраденими, не звільняє відповідача від обовязку звернення на них стягнення вказаним шляхом, оскільки відповідачеві було передано ці папери, але він безпідставно не прийняв їх до погашення, на увагу не заслуговують.

Відповідно до положень статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів у числі іншого можуть бути: 7) припинення правовідношення.

Згідно зі ст. 599ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках, встановлених договором або законом (ч. 5 ст. 602 ЦК України).

За змістом названих правових норм залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобовязань між двома особами, де кредитор одного зобовязання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема, можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна предявити до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню.

Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Отже, для зарахування вимог необхідне додержання трьох умов:

- вимоги повинні бути зустрічними, тобто такими, що випливають з різних взаємних зобов'язань між двома особами;

- вимоги повинні бути однорідними. Як правило, мова іде про взаємні вимоги грошових сум в одній і тій же валюті;

- настання строку виконання за всіма зустрічними вимогами.

Проте, суд на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав, зазначених вище.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі заставою (Ст. 546 ЦК України).

Статтею 572 ЦК України визначене поняття застави, згідно якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

У ст. 576 ЦК України зазначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Ст. 195 Цивільного кодексу України та ст. З Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" встановлено види цінних паперів.

У заставу можуть бути отримані як цінні папери документарної форми випуску, так і бездокументарної. Право власності на цінний папір в документарній формі посвідчується сертифікатом, а в бездокументарній формі - випискою з рахунку в цінних паперах (ч. 4 ст. 5 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні").

Цінні папери, які не передаються шляхом індосаменту, оформляються в заставу за угодою заставодержателя і особи, на ім'я якої було видано цінний папір.

За угодою сторін заставлені цінні папери можуть бути передані на зберігання в депозит державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса або банку (ст. 53 Закону "Про заставу").

Статтями 579,580 ЦК унормовано, що предмет застави може бути замінений лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави несе власник заставленого майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави заставодавець на вимогу заставодержателя зобов'язаний надати рівноцінний предмет або, якщо це можливо, відновити знищений або пошкоджений предмет застави.

Згідно ст. 587 ЦК особа, яка володіє предметом застави, зобов'язана, якщо інше не встановлено договором:

1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави;

2) утримувати предмет застави належним чином;

3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави.

Крім того, заставодавець, який володіє предметом застави, у разі втрати, псування, пошкодження або знищення заставленого майна з його вини зобов'язаний замінити або відновити це майно, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 24. Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» передбачає, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» Обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Звернення стягнення на цінні папери має здійснюватися з урахуванням вимог ст. 33 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Стаття 33 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» передбачає, що у разі якщо предметом забезпечувального обтяження є боргові цінні папери, які знаходяться в правомірному володінні обтяжувача і строк платежу за якими настав або платіж за якими проводиться на вимогу держателя, обтяжувач задовольняє забезпечену обтяженням вимогу шляхом пред'явлення відповідного цінного паперу до оплати. Якщо сума, отримана від оплати боргового цінного паперу, перевищує розмір забезпеченої обтяженням вимоги, обтяжувач зобов'язаний повернути надлишок боржнику.

Відповідно до п.п.4.1.5,5.1, 5.2, 7.1 договорів застави, укладених між сторонами, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет застави у випадках, передбачених договором та законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Заставодавцем умов Зобовязання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені Кредитним договором Заставодавець не поверне (повністю або частково) Застраводержателю суму Кредиту та/або не сплатить проценти за користування Кредитом, а також у інших випадках, передбачених Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь- яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, надані Заставодавцем у відповідності з цим договором, виявляться (стануть) недійсними.

Умовами п. 8.1 Договорів застави цінних паперів № 61_183 від 25.07.2013р. та № 144_183 від 27.09.2013р. передбачено, що з підписанням договору, Заставодавець передає відповідно до умов договору, а Заставодержатель приймає на зберігання цінні папери, що є Предметом договору (сертифікати казначейських зобовязань), визначені п. 2.3 договору.

На виконання таких умов Договорів застави ОСОБА_2, як Заставодавцем, було передано Банку, як Заставодержателю, на зберігання цінні папери, що є предметом застави за вказаними договорами застави.

Відповідно п. 7.2 вказаних договорів застави цінних паперів, за вибором Заставодержателя застосовується один із вказаних нижче способів звернення стягнення на Предмет застави та задоволення вимог Заставодержателя:

7.2.1. За рішенням суду;

7.2.2. Шляхом набуття Заставодержателем (передачі йому) права власності на Предмет застави в рахунок виконання Зобовязання;

7.2.3. Шляхом передачі Предмета застави третій особі;

7.2.4. Шляхом предявлення цінних паперів, які є Предметом застави до оплати, у випадку, якщо строк платежу за ними настав.

Отже, зі змісту вказаних правових норм та умов договорів застави випливає, що звернення стягнення на цінні папери у разі виникнення заборгованості за зобовязаннями , яке забезпечене заставою, є правом, а не обовязком кредитора, тобто, питання щодо необхідності такого звернення вирішує саме кредитор, боржник позбавлений права вимагати від кредитора проводити таке звернення.

Тому, доводи апелянта про те, що відповідач був зобовязаний провести погашення заборгованості позивача за кредитними договорами зверненням стягнення на предмет застави цінні папери шляхом погашення сертифікатів казначейських зобовязань, які були предметом застави, та зарахування вартості у погашення заборгованості за кредитними договорами, є безпідставними, оскільки ні законом, ні умовами договорів застави, такий обовязок не передбачений, це є тільки правом кредитора, яким він розпоряджається на свій розсуд.

Доводи апелянта про те, що у даному випадку мав бути проведений залік зустрічних вимог, які випливають з вимог відповідача до позивача відповідно до кредитних договорів, та його зустрічних вимог до відповідача, які випливають з погашення казначейських зобовязань, які знаходилися у відповідача у заставі та строк погашення яких настав на момент виникнення заборгованості за кредитними договорами, внаслідок правовідносини та зобовязання припинилися, на увагу не заслуговують.

У даному випадку необхідні умови, передбачені ст. 601 ЦК України відсутні.

Судом встановлено, що продаж та погашення казначейських зобовязань врегульовано на законодавчому рівні, при цьому виплати доходу по казначейських зобовязаннях та погашення їх відбувається за рахунок державного бюджету - Міністерством фінансів України, а не за рахунок коштів відповідача, тобто у даному випадку у відповідача відсутнє зобовязання перед позивачем, повязане з придбанням позивачем цих цінних паперів.

Відповідач тільки виконував функції за дорученням держави щодо продажу казначейських зобовязань та видачу сертифікатів (тобто виступає розповсюджувачем цінних паперів), правовідносини між позивачем та відповідачем щодо казначейських зобовязань закінчилися після їх продажу позивачеві, зобовязань по викупу та погашенню цих цінних паперів відповідач на себе особисто, як сторона у зобовязанні, не брав, також не покладалося такого обовязку на нього і діючим законодавством. Погашення казначейських зобовязань та виплата доходу за ними здійснюється ПАТ «Ощадбанк» за рахунок коштів саме державного бюджету. Порядок розміщення та погашення казначейських зобовязань затверджений постановою КМУ від 05.09.2012 року №836, п.13 якого передбачено, що погашення казначейських зобов'язань та виплата доходу за ними здійснюються ПАТ Ощадбанк за рахунок коштів державного бюджету.

Та обставина, що відповідач виконував доручення держави з погашення казначейських зобовязань у визначений державою строк, не є підставою вважати, що у відповідача виникли грошові зобовязання перед позивачкою ОСОБА_2, які повинні бути відповідачем відшкодовані особисто.

Такий обовязок міг виникнути у разі, якщо відповідач прийняв від позивачки для погашення казначейські зобовязання, однак на момент виникнення заборгованості з кредитних договорів, їх вартість позивачці не сплатив.

Судом встановлено, що відповідач не приймав у позивачки та її представників казначейські зобовязання саме для погашення у встановленому законодавством порядку, вони у нього знаходилися на зберіганні відповідно до умов договорів застави, під час знаходження їх у цій якості, вказані цінні папери були у встановленому порядку визнано викраденими, про що свідчить факт порушення кримінальної справи, тобто вони були втрачені відповідачем.

Отже на момент первісного звернення позивачки до відповідача про звернення стягнення заборгованості на цінні папери шляхом їх погашення та зарахування коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, та на момент звернення позивачки до відповідача таке звернення не могло бути реалізоване навіть в разі згоди на це відповідача.

Доводи апелянта про те, що він повторно представляв відповідачеві предмет застави цінні папери, які були відповідачем втрачені та у подальшому відшукані позивачем, для вирішення питання щодо погашення їх та зарахування зустрічних вимог, на увагу не заслуговують.

Статтею 593 ЦК встановлено, що право застави у числі іншого припиняється у разі:

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

Таким чином, оскільки на момент звернення позивача до відповідача з пропозицією звернення стягнення на предмет застави цінні папери, які знаходилися у відповідача на зберіганні, були втрачені, то відповідно і застава цих предметів на цей момент була припинена.

Зарахування вартості втраченого предмету застави у рахунок заборгованості, положеннями законодавства, що регулює відносини застави, не передбачено. У такому випадку передбачено інші наслідки, про які позивачкою вимоги не заявлялися.

Та обставина, що цінні папери, які були предметом застави позивачкою були відшукані та представлені відповідачеві для погашення, у даному випадку не є підставою вважати, що застава їх відновилася, оскільки законом це не передбачено.

Судом також було встановлено, що представники позивачки повторно зверталися до відповідача з приводу погашення казначейських зобовязань, які ними були відшукані, однак це звернення не можна вважати таким, що мало місце на виконання зобовязань з договорів кредиту та договорів застави, оскільки нових договорів застави укладено не було, отримані кошти за погашення казначейських зобовязань представники позивачки намагалися залишити у себе, а не передати шляхом розрахунку у погашення заборгованості за кредитними договорами. У подальшому отримані кошти за погашення казначейських зобовязань були повернуті відповідачеві, як помилково видані і до теперішнього часу питання щодо їх погашення не вирішено, крім того строк погашення, встановлений на законодавчому рівні сплив.

Отже, доводи апелянта про те, що є підстави вважати правовідносини припиненими, а зобовязання його за кредитними договорами погашеними, на увагу не заслуговують, оскільки заборгованість за кредитними договорами, розмір якої позивачкою за тілом кредиту та відсотками не заперечується, не погашена, підстав для проведення взаємозаліку вартості цінних паперів, які знаходилися у відповідача у заставі, та поверненню позивачці залишку коштів після взаємозаліку, не вбачається.

Доводи апелянта про те, що судом взагалі не дана правова оцінка укладених договорів застави цінних паперів, які містить в собі елементи договору зберігання, на увагу не заслуговують, оскільки , як вбачається зі змісту позову вимог щодо змісту договорів застави позивачкою не заявлялося, отже у суду не було підстав досліджувати ці договори та надавати їм правову оцінку.

Проте, судова колегія вважає, що частина доводів апелянта заслуговує на увагу, зокрема:

Доводи апелянта про те, що в мотивувальній частині рішення безпідставно зазначено, що підставою нездійснення погашення казначейських зобовязань є не надання Позивачкою «належних та допустимих доказів щодо правомірності набуття нею оригіналів сертифікатів казначейських зобовязань, які мали зберігатись у сховищі відповідача AT «Ощадбанк» заслуговують на увагу, оскільки відповідачем ніяких вимог стосовно правомірності набуття позивачкою оригіналів казначейських зобовязань, не заявлялося.

Доводи апелянта про те, що в мотивувальної частини оскаржуваного рішення суд зазначив, що «... суд зауважує , що втрата Банком заставленого майна не була умисною або необережною , а у відповідності до чинного законодавства... », також заслуговують на увагу, оскільки ніяких вимог позивачем стосовно втрати відповідачем заставного майна цінних паперів, позивачем не заявлялося.

В цій частині суд вийшов за межі вимог, які були заявлені сторонами у позовах, зробив помилкові висновки щодо обставин справи та підстав заявлених позовних вимог, дійшовши помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав, а тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позову за вимогами позивача ОСОБА_2 до Банку про визнання кредитних договорів припиненими, а обовязків з вказаних кредитних договорів погашеними, стягнення грошових коштів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав, тобто з підстав, зазначених вище.

В іншій частині в апеляційній скарзі міститься цитування рішення суду, що не є доводами щодо його неправильності.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Згідно зі ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин відповідно п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції повинно бути змінено.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року змінити.

Скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання кредитних договорів №61_183 від 25.07.2013р., №144_83 від 27.09.2013р. припиненими, а обовязків з вказаних кредитних договорів погашеними, стягнення грошових коштів у розмірі 45574,95 доларів США і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення

Головуючий суддя Єрмаков Ю.В.

Судді: Авалян Н.М.

ОСОБА_7