Категорія 53 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВВВТ» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2017 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом до ТОВ «ВВВТ» про визнання наказів незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.

Посилається на те, що вона працювала у відповідача на посаді жіночого перукаря в перукарні «Лагуна», яка не є юридичною особою, а відноситься до сфери управління відповідача ТОВ «ВВВТ» та знаходиться у м. Вінниці, по вул. Келецькій, 78-А.

29 вересня 2015 року адміністрація ТОВ «ВВВТ» наказом №15 від 23 вересня 2015 року повідомила всіх перукарів перукарні про скорочення чисельності штатних працівників з 22 листопада 2015 року згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом №18 від 07 жовтня 2015 року директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_3 за публічну відмову ОСОБА_2 виконати розпорядження заступника директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_4, яка мала місце 06 жовтня 2015 року в приміщені перукарні «Лагуна», агітування ОСОБА_2 працівників також не виконувати розпорядження ОСОБА_4, ОСОБА_2 оголошено догану (ст. 147 КЗпП України), про що довести до її відома..

Наказом №23 від 12 жовтня 2015 року в.о. директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_5 у звязку з тим, що в період часу з 02.10.2015 року по 08.10.2015 року працівники перукарні «Лагуна» категорично відмовлялися виконувати розпорядження заступника директора ОСОБА_4 щодо організації робочого процесу в перукарні, 09.10.2015 року проігнорували вимогу в.о. директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_5 щодо дотримання трудової і фінансової дисципліни в перукарні, ОСОБА_2 та іншим працівникам перукарні «Лагуна» оголошено догану.

Наказом №24 від 14 жовтня 2015 року ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_2 звільнено з роботи за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне порушення трудової дисципліни.

29 жовтня 2015 року ОСОБА_2 отримала на руки у відповідача ТОВ «ВВВТ» свою трудову книжку.

Позивач вважає зазначені накази та її звільнення з роботи незаконними, а тому просила визнати незаконними та скасувати наказ ТОВ «ВВВТ» №18 від 07 жовтня 2015 року, наказ ТОВ «ВВВТ» №23 від 12 жовтня 2015 року в частині оголошення їй догани, наказ ТОВ «ВВВТ» №24 від 14 жовтня 2015 року в частині звільнення її з посади чоловічого перукаря у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обовязків (п. 3 ст. 40 КЗпП України), поновити її на посаді чоловічого перукаря з 14 жовтня 2015 року та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 15 жовтня 2015 року по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні скаржник позивач у справі ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача у справі ТОВ «ВВВТ» - ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив рішення залишити без змін, врахувавши при цьому пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом за вирішенням трудового спору.

Судом апеляційної інстанції допитані свідки, клопотання щодо виклику та допиту яких було задоволено судом першої інстанції в судовому засіданні 20.10.2016 року (а.с.64), однак, яких місцевим судом фактично не було викликано та допитано.

Зокрема, допитана судом свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що вона працювала в перукарні «Лагуна» ТОВ «ВВВТ» на посаді чоловічого майстра. 23 вересня до перукарні прийшла ОСОБА_5 і попередила про майбутнє закриття перукарні. Перукарня працювала до 11 жовтня в звичайному режимі. 11 жовтня, прийшовши на роботу, побачили, що перукарня зачинена, висіло оголошення про ремонт. Після чого їм подзвонили і поросили забрати свої речі. Оголошень про догани чи складання актів не чула. Також підтвердила, що профспілкова організація створювалась, голова - Бондаренко. Перукарня припинила свою роботу 11 жовтня 2015 року. Як їй відомо, перевірок на підприємстві не було. Зверталися до управління Держпраці у Вінницькій області до звільнення, цікавились чи мають право їх звільняти, на питання чи мало їх звернення виключно консультативний характер не змогла відповісти. Також зазначила, що вона теж була звільнена з роботи, своє звільнення також оскаржувала до суду, з рішенням суду не згодна.

Свідок ОСОБА_9 дала показання про те, що вона працювала в перукарні «Лагуна» ТОВ «ВВВТ» на посаді жіночого майстра. 23 числа працівників перукарні в усній формі попередили про закриття. Працювала в зміну 10 жовтня з 8.00 до 20.00. 11 жовтня інша зміна прийшла на роботу, перукарню вже була зачинено, висіло оголошення про ремонт. 12 числа вона з колегами прийшли за своїми речами. Вона працювала на одній зміні з ОСОБА_2, про догани і службові розслідування не знає. До управління Держпраці у Вінницькій області звертались, щоб якимось чином їм помогли, але як такої реакції з боку служби не було. 12 жовтня працівники забрали з перукарні свої речі і пішли, страйку не було. Своє звільнення теж оскаржувала до суду, справу вирішили мирним чином. Також повідомила, що 27 числа вони вступили в профспілку.

Свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що вона працювала в перукарні «Лагуна» ТОВ «ВВВТ» майстром манікюру. Працювала із ОСОБА_2 на різних змінах. Була членом профспілки. 23 числа працівників усно повідомили про закриття перукарні. 10 жовтня 2015 відпрацювали повну зміну, а наступного дня їй подзвонили колеги і повідомили про те, щоб приїжджала бо приміщення перукарні зачинено. Зверталися до управління Держпраці. Про те, чи була відповідь не памятає, так само як і те, чи мало місце це звернення до звільнення чи після. 12 числа приміщення перукарні також було зачинено, їм відкрили та дали можливість забрати свої речі, страйку не було. ОСОБА_10 забрала свої речі, не страйкувала, приміщення не займала. Також була звільнена з роботи по скороченню. Підтвердила те, що 29 вересня ознайомились із повідомленням про звільнення. Наразі не працює. Зверталась до суду із позовом про поновлення на роботі. Не поновили. Підприємство заборгованості перед нею не має.

Свідок ОСОБА_11 дала показання про те, що вона працювала в перукарні «Лагуна» на посаді чоловічого майстра, в одній зміні з ОСОБА_2 Про догану чи службові розслідування їй нічого не відомо. Повідомила, що також є членом профспілки. До управління Держпраці зверталася з колективом. Підтвердила, що 23 вересня 2015 року їх в усній формі було повідомлено про закриття, про ознайомлення розписалась. 11 числа також прийшла на роботу, де побачила оголошення про ремонт, про який раніше нічого не чула, приміщення відкрити не змогли, замки були змінені.

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те, що вона працювала в перукарні «Лагуна» жіночим майстром, на різних змінах з ОСОБА_2, є членом профспілки. Повідомила, що 23 вересня 2015 року в перукарню прийшла ОСОБА_5 і повідомила, що перукарня закривається, а 29 вересня розписалась, що ознайомлена із повідомленням про звільнення. Після цього ще продовжували працювати, виручку здавали. За що їх звільнили не знає. Останній раз працювала в свою зміну 10 жовтня. 11 жовтня їй подзвонили колеги і повідомили, що приміщення перукарні зачинено. До управління Держпраці зверталися колективно 15 чоловік. Відповіді були, їх змісту не памятає. Зверталася до суду із позовом про поновлення, заяву про закриття провадження писала.

Свідок ОСОБА_13 дала показання про те, що вона працювала в перукарні «Лагуна» чоловічим майстром з 2005 року. З ОСОБА_2 працювала в різних змінах. 23 вересня працівників в усній формі повідомили про закриття перукарні, 29 розпились про ознайомлення. До управління Держпраці зверталися щоб дізнатися про свої права при звільненні. До 10 числа працювали як зазвичай, працювала в свою зміну 10 жовтня. 11 жовтня їй подзвонили колеги з іншої зміни і повідомили, що прийшли на роботу, а двері зачинені, на дверях напис «ремонт». Була членом профспілки. Доказів про членство профспілки з собою не має, про поновлення на роботі до суду не звернулася.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників, показання свідків, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам Закону відповідає не повністю.

Судом установлено, що відповідно до наказу №8 від 31 березня 2015 року позивач ОСОБА_2 працювала на посаді чоловічого перукаря в перукарні «Лагуна», яка не є юридичною особою, а відноситься до сфери управління відповідача ТОВ «ВВВТ» та знаходиться у м. Вінниці, по вул. Келецькій, 78-А.

Положенням п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно наказу директора ТОВ «ВВВТ» №15 від 23.09.2015 року скорочено чисельність штатних працівників з 22.11.2015 року згідно ст. 40 п.1 КЗпП України, про що попереджено працівників, в тому числі і ОСОБА_2, про що свідчить її особистий підпис в наказі (а.с.7).

02 жовтня 2015 року директором ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_3 видано наказ №17 про припинення роботи по побутовому обслуговуванню населення в перукарні «Лагуна», що по вул. Келецькій, 78-А в м. Вінниці з 02.10.2015 року у звязку з виробничою необхідністю, з метою в подальшому уникнення небезпеки для життя чи здоровя працівників і споживачів на підставі акту ТОВ «ВВВТ» від 02.10.2015 року та доповідної заступника директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_4 від 02.10.2015 року, у яких зазначено, що приміщення залу перукарні «Лагуна» знаходиться в незадовільному стані, покрівля даху протікає, стіни не висихають і на них утворюються пліснява, вентиляція всередині приміщення не працює, система електропроводки та електровимикачів розеток застаріла та потребує заміни, труби водопостачання, особливо труби каналізації потребують заміни із зміною їх монтажного шляху, меблі, інвентар в перукарні застарілі та потребують заміні. (а.с.9, 11-12).

Як вбачається з доповідної заступника директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_4 від 08 жовтня 2015 року вона отримала 02.10.2015 року наказ №17 від директора ТОВ «ВВВТ» про припинення роботи перукарні «Лагуна» і цього ж дня ознайомила працівників перукарні з даним наказом. Проте, працівники відмовилися ставити свої підписи про ознайомлення з ним, їх було попереджено, що з 03.10.2015 року буде припинено роботу перукарні із збереженням їх середньомісячного заробітку. Однак, вони проігнорували розпорядження ОСОБА_4, а також ними присвоювалась більша частина коштів за надані перукарські послуги (а.с.13).

Наказом директора ТОВ «ВВВТ» №18 від 07.10.2015 року за публічну відмову ОСОБА_2 виконати розпорядження заступника директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_4, яка мала місце 06.10.2015 року в приміщені перукарні «Лагуна», агітування ОСОБА_2 працівників також не виконувати розпорядження ОСОБА_4, ОСОБА_2 оголошено догану (ст. 147 КЗпП України) (а.с.8). Від підпису в даному наказі про ознайомлення з ним ОСОБА_2 відмовилася, про що комісією був складений відповідний акт (а.с.15).

Згідно розпорядження №1 ТОВ «ВВВТ» від 09.10.2015 року (а.с.19) з метою вивчення фактів відмови працівників перукарні «Лагуна» від виконання наказу директора ТОВ «ВВВТ» №17 від 02.10.2015 року про припинення роботи перукарні, розпоряджень заступника директора ОСОБА_4, які викладені у її доповідній від 08.10.2015 року було створено комісію для проведення службового розслідування по даному факту.

Вищезазначеною комісією було надіслано повідомлення №1 ОСОБА_2 про надання письмових пояснень щодо невиконання розпоряджень заступника директора ОСОБА_4, по організації контролю за робочим процесом в перукарні, здачі виручки за надані послуги в перукарні «Лагуна» за період з 02.10.2015 року по 08.10.2015 рік. (а.с.17).

Відповідно до акту від 09.10.2015 року комісії ТОВ «ВВВТ» 09.10.2015 року в приміщенні перукарні «Лагуна» в присутності працівників перукарні: ОСОБА_2 та ін. був зачитаний наказ №17 від 02.10.2015 року про вимушений простій перукарні «Лагуна» з метою проведення ремонту». На пропозицію поставити свій підпис у наказі про ознайомлення, працівники категорично відмовилися. Крім того працівники перукарні вимогу директора припинити роботу і звільнити приміщення не виконали, продовжували знаходитися в приміщенні та обслуговувати людей. (а.с.18).

12.10.2015 року в.о. директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_5 видано наказ №23, яким оголошено догану ОСОБА_2 та ін. працівникам перукарні «Лагуна» у звязку з тим, що в період часу з 02.10.2015 року по 08.10.2015 рік працівники перукарні «Лагуна» категорично відмовлялися виконувати розпорядження заступника директора ОСОБА_4 щодо організації робочого процесу в перукарні, 09.10.2015 року проігнорували вимогу в.о. директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_5 щодо дотримання трудової і фінансової дисципліни в перукарні. Наказ видано на підставі доповідної заступника директора ОСОБА_4, матеріалів відеозапису, прейскурантів на послуги, акту та висновку комісії. (а.с.10).

Наказом ТОВ «ВВВТ» №24 від 14 жовтня 2015 року ОСОБА_2 та інших працівників перукарні «Лагуна» було звільнено з роботи за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне порушення трудової дисципліни. У наказі зазначено, що 12.10.2015 року працівники перукарні «Лагуна» в тому числі і ОСОБА_2 влаштували дезорганізацію роботи в перукарні, самовільно з ранку не розпочали роботу, обклеїли вікна перукарні плакатами з написами: «Безстроковий страйк», «ОСОБА_5 не реагує», «Незаконна прихватизація», полягали на матрацах в приміщенні перукарні, викликали телебачення, дали інтервю, що їх виганяють на вулицю з нібито їх приміщення. Самовільно продовжують надавати перукарські послуги, отримані кошти за послуги присвоюють собі. (а.с.6).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_14, суд першої інстанції виходив з того, що з наказом про звільнення позивач ОСОБА_2 ознайомилася 24.10.2015 року, отримавши його поштовим звязком, про що вона особисто зазначила у письмових запереченнях на заяву про застосування строку позовної давності від 17.01.2017 року. Проте, лише 22.06.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.

Разом з тим, місцевим судом також встановлено, що відповідачем правомірно, відповідно до норм чинного трудового законодавства прийняті відповідні накази №18 від 07.10.2015 року та №23 від 12.10.2015 року про оголошення доган ОСОБА_2 за невиконання прямих розпоряджень заступника директора ТОВ «ВВВТ» та керуючись п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України директором ТОВ «ВВВТ» прийнято наказ №24 від 14.10.2015 року про звільнення позивача з роботи. Належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені судом факти на підставі яких були прийняті відповідні накази про оголошення доган ОСОБА_2 суду не надано.

Оскільки судом першої інстанції встановлено відсутність фактів вимушеного прогулу позивача та підстав для поновлення її на роботі, позивача звільнено з роботи дотриманням вимог трудового законодавства, атому місцевий суд дійшов висновку і про відсутність підстав для виплати на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто відмову в задоволенні даного позову в повному обсязі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч.1 ст. 147-1 КЗпП України).

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно п. 18. Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992 року при розгляді трудових спорів судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд першої інстанції встановив, що відповідачем правомірно, відповідно до норм чинного трудового законодавства прийняті відповідні накази про оголошення доган позивачу ОСОБА_2 за невиконання прямих розпоряджень заступника директора ТОВ «ВВВТ» та як наслідок даних доган суд вважає, що позивача також правомірно відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було звільнено з роботи.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що невиконання розпорядження заступника директора ОСОБА_4 полягає в невиконанні ОСОБА_2 наказу №17 від 02.10.2015 року про вимушений простій перукарні «Лагуна» з метою проведення ремонту, який було зачитано ОСОБА_2 та іншим працівникам перукарні 09.10.2015 року, що підтверджується актом комісії ТОВ «ВВВТ» від 09.10.2015 року.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що є незрозумілим те, за що саме позивачу було оголошено догану, адже даний наказ про оголошення догани було доведено до її відома та відома інших працівників перукарні «Лагуна» лише 09 жовтня 2015 року. Тобто спочатку до позивача спочатку було застосовано дисциплінарне стягнення (догана), а через два дні їй було оголошено наказ за невиконання якого їй оголошена догана.

В подальшому, 12 жовтня 2015 року відповідач видав другий наказ №23 про оголошення позивачу догани за невиконання розпорядження заступника директора ОСОБА_4 щодо організації робочого процесу в перукарні, а саме за те, що 09.10.2015 року позивач та інші працівники перукарні проігнорували вимогу в.о. директора ОСОБА_5 щодо дотримання трудової і фінансової дисципліни в перукарні.

Таким чином у даному випадку як позивачу, так і колегії суддів є незрозумілим про яке розпорядження директора ОСОБА_4 щодо організації робочого процесу в перукарні та вимогу в.о. директора ТОВ «ВВВТ» ОСОБА_5 йде мова та коли вони були прийняті, коли їх було оголошено трудовому колективу та який зміст цих документів, оскільки встановлено, що дані розпорядження та вимогу ні позивачу, ні суду відповідачем надано не було.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та ухвалюючи за його результатами судове рішення у справі, не надав належної правової оцінки зазначеним доказам, детально не дослідив підстави та законність притягнення позивача ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та звільнення її з роботи.

Таким чином, оскільки колегією суддів встановлено та підтверджується зібраними у справі доказами те, що застосування до позивача ОСОБА_15 заходів дисциплінарного стягнення у виді доган є незаконними та безпідставними, а тому вони не можуть слугувати законними підставами для її звільнення з роботи за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне порушення трудової дисципліни.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін; у кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк; передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору; якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав; оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Позивач ОСОБА_2 у своїх запереченнях проти пропуску нею строку звернення до суду з даним позовом, посилається на ту обставину, що вона 12 листопада 2015 року, тобто в місячний строк з дня видачі наказу №24 від 14 жовтня 2015 року та з дня вручення їй його копії 24 жовтня 2015 року звернулася до суду з аналогічним позовом. Однак ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2016 року, яка набрала законної сили 15.06.2016 року згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 15.06.2016 року, її позовну заяву було залишено без розгляду. Колегією суддів витребувано та досліджено у судовому засіданні матеріали вказаної цивільної справи.

Позивач вважає, що у даному випадку відбулося переривання перебігу позовної давності, а тому вона 22.06.2016 року в межах місячного строку після постановлення ухвали апеляційного суду Вінницької області 15.06.2016 року, вдруге звернулася до суду з даним позовом.

Колегія суддів переконана, що суд першої інстанції правильно вважав дане твердження позивача необґрунтованим, оскільки частиною 1 статті 265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, а тому суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні даного позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом. При цьому колегія суддів не може погодитись з посиланнями в апеляційній скарзі на не пропущення позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом та не переривання перебігу строку позовної давності, оскільки такі твердження позивача є необґрунтованими та не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Разом з тим, судом першої інстанції при вирішенні даної справи не враховано, що згідно п. 11 абз. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Підставою відмови у позові стало, на думку суду першої інстанції, відсутність порушення трудових прав позивачки при звільненні з роботи та сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача.

Реалізація права на судовий захист невід'ємно пов'язана зі строками, в межах яких повивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Загальні правила про позовну давність передбачені ЦК України.

Зокрема, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 233 КЗпП України передбачені строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Зокрема, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про застосування наслідків її спливу зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Встановивши, що позивачка 24 жовтня 2015 року ознайомилася з наказом про її звільнення, отримавши його копію поштовим звязком, проте вдруге з позовом про поновлення на роботі звернулась лише 22 червня 2016 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск позивачкою строку звернення до суду без поважних причин.

Таким чином, враховуючи те, що позивачка звернулась з позовом про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу лише через тривалий час, тобто через 8 місяців після звільнення з роботи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропущення позивачкою строку звернення до суду без поважних причин та відсутністю правових підстав на поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що вона вважає даний строк нею не було пропущено, оскільки вона раніше вже зверталася до суду з аналогічним позовом за захистом своїх порушених прав, який в подальшому судом було залишено без розгляду, не заслуговують на увагу колегії суддів з вищевикладених підстав. Належних та допустимих доказів поважності пропуску строку повторного звернення до суду позивачкою не надано. Таким чином доводи позивачки про поважність пропуску строку звернення до суду обґрунтовано визнано судом першої інстанції безпідставними.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду за вирішенням даного трудового спору, оскільки висновки суду першої інстанції про відсутність порушеного права ОСОБА_2 при оголошенні їй доган, її звільненні з роботи та відмови позивачу в позові одночасно як по суті так і за пропуском строків позовної давності є помилковими.

Інші доводи апеляційної скарги також перевірені судом апеляційної інстанції, однак є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВВВТ» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_16

Судді : /підпис/ ОСОБА_17

/підпис/ ОСОБА_18

Згідно з оригіналом: