Справа № 570/1577/16-ц
Номер провадження 2/570/801/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Таргоній М.В.

з участю секретаря Беднарчук Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання оформити трудові відносини без укладання трудового договору та стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

11 березня 2016 року позивач звернулась в суд із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування пред'явлених вимог позивач вказує, що з 23 травня 2014 року до 2 лютого 2015 року неофіційно працювала продавцем у приватного підприємця ОСОБА_2 (відповідач) в магазині "Сільмаг" в с. Великий Житин, Рівненського р-ну, Рівненської області.

Відповідач запевняв її (позивача), що оформить із нею трудові відносини, однак трудовий договір між ними не був укладений, відомості про роботу в трудову книжку не внесено.

Вказано у позові, що 6 січня 2015 року позивач отримала заробітну плату за жотень-листопад 2014 року. Вважає, що на час її звільнення виникла заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 4 тис. 845 грн.

За захистом своїх прав зверталася до органів внутрішніх справ, прокуратуру, ДПІ. Вважає, що факт її перебування у трудових відносинах із відповідачем встановлено в ухвалі Апеляційного суду Рівненської області від 5 лютого 2016 року.

Позивач пред'явила вимогу про зобов'язання приватного підприємця ОСОБА_2 оформити з нею трудові відносини, які відбувалися без укладення трудового договору в період з 23.05.2014 року до 02.02.2015 року, та зробити відповідний запис у трудовій книжці.

Крім того, покликаючись на положення ч. 6 ст. 235 КЗпП, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період із травня 2014 року по грудень 2014 року, що згідно розрахунку становить 22 тис. 239 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_3 позов підтримали, покликаючись на обгрунтування та підстави, наведені у ньому. Позивач пояснила, також, що в січні 2015 року надала ОСОБА_2 паспорт та ідентифікаційний номер для офрмлення трудового договору. Трудова книжка залишалась у неї (позивача). Про те, що відповідач не уклав із нею трудовий договір та фактично припинив із нею трудові відносини, їй (позивачу) стало відомо в лютому 2015 року. Представник позивача вказала також про необхідність зобов'язати відповідача внести відповідні записи про прийняття ОСОБА_4 на роботу "продавець продтоварів" та її звільнення із зазначення відповідних дат.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Подано письмові заперечення проти позову. Представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав. Вказуючи на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог просив відмовити в позові. Також заявлено про застосування строку позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини та дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку про відмову в позові.

Встановлено, що 18 лютого 2015 року та 19 лютого 2015 року в Рівненському РВ УМВСУ в Рівненській області зареєстровано заяви ОСОБА_1 про невиплату заробітної плати та неповернення документів приватним підприємцем ОСОБА_2 Повідомленням РВ від 10 березня 2015 року вказано ОСОБА_1 про завершення розгляду зазначених заяв та можливість вирішення цивільно-правового спору в судовому порядку.

Повідомленням ДПІ у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області від 22 квітня 2015 року вказано ОСОБА_1, про встановлення перебування ФОП ОСОБА_2 у трудових відносинах із без належного оформлення. За порушення вимог законодавства ФОПЮ щуку донараховано до сплати відповідні суми податків та застосовано фінансові санкції .

Вказані обставини сторони не оспорювали, під сумнів не ставили, та обєктивно підтверджуються із вказаних повідомлень.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 7 грудня 2015 року по цивільній справі № 570/3114/15-ц відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Разом з тим, вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 з 23 травня 2014 року по 02 лютого 2015 року працювала продавцем в магазині «Сільмаг», що в с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області, без оформлення трудової угоди з відповідачем ОСОБА_2, приватним підприємцем. Відносини, які склалися між роботодавцем (відповідачем ОСОБА_2А.) та найманим працівником (позивачем ОСОБА_1П.) за своєю природою є трудовими. Зазначене рішення суду вступило в закону силу.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 5 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, зазначене рішення суду від 7 грудня 2015 року залишено без змін. Ухвалою встановлено, що в установленому законом порядку цивільно-правова чи трудова угода, де б обумовлювалися умови праці, визначався порядок і розмір її оплати та строки виплати, між сторонами не укладалась.

Згідно положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведену вимогу щодо доказування, встановлені вказаними судовими рішеннями обставини щодо перебування ФОП ОСОБА_2 в трудових відносин з працівником ОСОБА_1, яка виконував роботу без укладення трудового договору не доказуються.

Із урахуванням наведеного, суд вважає підставною та обгрунтованою вимогу позивача про оформлення трудових відносин з нею, як працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору за період з 23 травня 2014 року по 02 лютого 2015 року.

Щодо пред'явленої вимоги про стягнення заробітної плати за період із травня 2014 року по грудень 2014 року суд приходить до наступного.

Згідно ч. 6 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Розрахунок, наведений у позовній заяві, із покликанням на дані ГУ статистики в Рівненській області про середню номінальну заробітну плату за видом економічної діяльності (торгівля товарами) відповідач та його представник не оспорювали, під сумнів не ставили. Тому суд вважає доведеним розмір заробітної плати за період із травня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 22 тис. 239 грн., що підлягає стягненню згідно ч. 6 ст. 235 КЗпП України.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, як підстави для відмови у позові суд приходить до наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Із пояснень позивача встановлено, що про порушення свого права вона (ОСОБА_1П.) дізналася в лютому 2015 року коли відповідач, не уклавши із нею трудовий договір, фактично припинив із нею трудові відносини. В лютому 2015 року зверталася із заявами щодо дій відповідача в органи внутрішніх справ, та в подальшому - в прокуратуру, ДПІ. В липні 2015 року зверталася в суд із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Рішенням суду у задоволенні її вимог відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

До суду із позовом про оформлення трудових відносин позивач звернулася 11 березня 2016 року, тобто після спливу тримісячного строку з дня, коли вона (ОСОБА_1П.) дізналася або повинна була дізнатися про порушення її трудових прав ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Судом роз'яснено наслідки спливу позовної давності, однак позивач із заявами про поновлення такого строку не зверталася. При з'ясуванні судом причин пропуску строків звернення із позовом про оформлення трудових відносин позивач не вкзала та не пояснила про такі причини та їх поважність.

Представник позивача пояснила, що в межах трьохмісячного строку позивач звернулася в органи внутрішніх справ, в прокуратуру, ДПІ. Вважає, що вказані органи повинні були відновити порушені права позивача. На роз'яснення наслідків спливу позовної давності та при з'ясуванні судом причин пропуску строків звернення із позовом про оформлення трудових відносин, представник позивача із заявами про поновлення такого строку не зверталася.

Представник позивача вважає, що строк на звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Такі висновки представника позивача суд вважає помилковими. У даній справі розглядається спір про оформлення трудових відносин, а не про оплату праці. Саме вказана вимога про оформлення трудових відносин є основною. Інша вимога - про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати є додатковою.

Виключно при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, суд може одночасно прийняти рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати.

Вимогу про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору пред'явлено після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, а тому згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України у позові слід відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в позові про оформлення трудових відносин, то із наведених підстав не підлягає до задоволення й вимога про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. 233, ч. 6 ст. 235 КЗпП України, ст. 256, ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання оформити трудові відносини без укладання трудового договору та стягнення заробітної плати - задовольнити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Таргоній М.В.