ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/52/16-ц
провадження № 2/691/19/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Подороги Л.В., при секретарі Брандальській Х.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_4, про визнання договору дарування будинку недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати поважною причину пропуску, поновити строк звернення до суду та визнати недійсним договір дарування від 06.06.2009 року укладений в місті Городище, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу, Черкаської області ОСОБА_4, реєстраційний номер 312, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачі зазначили, що вони являються рідними дочками померлого 11.05.2013 року ОСОБА_6. У листопаді 2015 року їм стало відомо, що 06.06.2009 року, батько відповідача - ОСОБА_5, незаконно, шляхом дарування відчужив житловий будинок № 3 по вулиці Симиренка в селі Мліїв Городищенського району, що являвся спадком майном батька позивачів ОСОБА_6 та його брата, бать відповідача ОСОБА_5 Даний будинок брати успадкували після смерті свого батька ОСОБА_5, який помер 16.04.2003 року. У зазначеному будинку раніше проживали ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх два сина: ОСОБА_6І та ОСОБА_5. Після смерті у 2002 році ОСОБА_7, разом із батьком ОСОБА_5, до дня його смерті у 2003 році, проживав його син ОСОБА_6, який був офіційно зареєстрований за вище зазначеною адресою та займався веденням спільного господарства зі своїми батьками. ОСОБА_5 скориставшись ідентичністю свого прізвища, ім'я та по батькові з прізвищем, ім'ям та по батькові спадкодавця, померлого в 2003 році батька ОСОБА_5, шляхом шахрайських дій, від імені покійного, у приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області 06.06.2009 року, посвідчив договір дарування будинку № 3 по вулиці Симиренка в селі Мліїв Городищенського району Черкаської області, на користь свого сина ОСОБА_3, на підставі чого виселив батька позивачів ОСОБА_6 з даного будинку. В звязку з викладеним, вважають що вказаний правочин повинен бути визнаний недійсним у зв'язку з тим, що на момент його вчинення було порушено акти цивільного законодавства.

У судовому засіданні, представник позивачів ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, покладаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити, вказавши, що його довірителькам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2015 році стало відомо, що шляхом шахрайських дій у 2009 році, їхнього батька ОСОБА_6 було виселено з домоволодіння по вулиці Симиренка, 3, що у селі Мліїв Городищенського району, а саме, його старший брат ОСОБА_5, скориставшись тяжкою хворобою свого брата ОСОБА_6, незаконним шляхом заволодів вказаним домоволодінням.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, вказавши, що в спірному будинку проживали ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та їх сини ОСОБА_6 і ОСОБА_5 При оформленні права власності на будинок у 1989 році, за спільним рішенням, відповідне свідоцтво було видане на батька відповідача ОСОБА_5 Після смерті батьків, у будинку певний час проживав ОСОБА_6, однак, у 2007 році він переїхав у будинок по вул. Черняховського, 6 у м. Городище, де й проживав майже до смерті, оскільки помер у лікарні. 06.06.2009 року ОСОБА_5 подарував будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району, своєму синові ОСОБА_3 При укладенні договору дарування, сторони надали відповідні документи нотаріусу. Станом на 1989 рік, коли видавалося свідоцтво про право власності, існував відповідний порядок, що на обєкт нерухомості видається свідоцтво про право власності, яке підлягає реєстрації в БТІ. До вказаного часу, представник сільської ради міг надавати інформацію - хто являється власником домоволодіння, однак після цього часу, надавати таку інформацію було поза межами компетенції сільської ради. Відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій, обовязок нотаріуса встановити особу, яка є власником домоволодіння, що у його власності перебуває майно та що дана особа може вчиняти нотаріальні дії. Стверджують, що будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв належав ОСОБА_5 батькові відповідача, в звязку чим, у позові слід відмовити.

Третя особа, без самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Городищенського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_10 у судове засідання не зявилися. При цьому, представник подала до суду клопотання про слухання справи без участі третьої особи, проти задоволення позову не заперечували.

Вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

На обґрунтування заявлених вимог, позивачами надано наступні докази:

- документи, які підтверджують, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є доньками ОСОБА_6;

- свідоцтво про розірвання шлюбу від 11.07.2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_11;

- довідка № 53 про причину смерті ОСОБА_6, що помер 11.05.2013 року.;

- договір дарування від 06.06.2009 року, відповідно якого, ОСОБА_5 (дарувальник) подарував, а ОСОБА_3 (обдаровуваний) прийняв у дар житловий будинок, що розташований по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, на земельній ділянці розміром 0,15 га . Згаданий житловий будинок належить дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Городищенської районної ради від 20.09.1989 року, № б/н, зареєстрованого у БТІ м. Городище у книзі № 4, р. № 804 (а.с. 15). Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу ОСОБА_4;

- довідка № 2070 від 01.10.2015 року виконкому Мліївської сільської ради про те, що згідно записів по господарської книги № 12-V на 2001-2005 роки, по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області був зареєстрований і проживав до дня смерті 16.04.2003 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.;

- витяг з погосподарської книги № 12-V на 2001-2005 року в. Симиренка, в. Артема, де мається список членів домогосподарства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що помер 16.04.2003 року та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що померла 13.06.2002 року.;

- довідка № 42 від 22.12.2015 року Городищенського відділку ЧООБТІ, згідно якої, будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв, зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_5 з 20.02.1991 року по 01.01.2013 року на підставі свідоцтва про право власності б/н від 20.09.1989 року, виданого Городищенським райвиконкомом.

- довідка № 4321 від 21.12.2015 року виконкому Мліївської сільської ради про те, що ОСОБА_5, що помер 16.04.2003 року, був головою домогосподарства по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, згідно погосподарської книги № 12- V на 2001-2005 роки. Він же рахувався власником даного домогосподарства по 06.06.2009 року, після чого, воно перейшло у власність ОСОБА_3;

- лист, у якому маються записи про те, що ОСОБА_6 проживав ІНФОРМАЦІЯ_5 з травня 2009 року по травень 2013 року. З квітня 2014 року в ньому проживають його діти ОСОБА_2, ОСОБА_1 та колишня дружина небіжчика ОСОБА_12 Під даним текстом маються підписи та зазначено прізвища, імя, по батькові 15 осіб.;

- витяг з будинкової книги по вул. Симиренка, 3 с. Мліїв Городищенського району з характеристиками будинковолодіння.;

- свідоцтво про право на спадщину від 20.11.2014 року, згідно якого спадкоємцем житлового будинку по пров. Чайковського, 6 у м. Городище, що належав померлому 22.06.2012 року ОСОБА_5, є його дружина ОСОБА_6

Крім цього, за клопотанням представника позивачів, судом витребувано копію заповіту від 04.102002 року, згідно якого ОСОБА_5 заповів усе своє майно своїм синам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в рівних долях.

Судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачів про виклик для допиту в якості свідків матір позивачів ОСОБА_6 та матір відповідача ОСОБА_12, оскільки представник позивачів заявив клопотання про їх допит після зясування обставин справи, чим порушив норми ч. 2 ст. 27 ЦПК України, згідно якої, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Крім цього, представник позивачів не надав суду належних обґрунтувань чому він вчасно не повідомив суд про наявність інших доказів (показань свідків), а також не обґрунтував які саме обставини, що підтверджують незаконність договору дарування, можуть посвідчити зазначені свідки.

Інших клопотань про витребування чи долучення до справи доказів від сторін не надходило, в звязку з чим, суд вирішує справу на підставі наданих сторонами доказів.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є доньками ОСОБА_6, який помер 11.05.2013 року.

Відповідно договору дарування від 06.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар житловий будинок, що розташований по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, на земельній ділянці розміром 0,15 га.

Довідкою виконкому Мліївської сільської ради № 2070 від 01.10.2015 року та витягом з погосподарської книги № 12-V на 2001-2005 року, підтверджується лише факт проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6, до 16.04.2003 року. Дана обставина сторонами не оспорюється та не свідчить про незаконність договору дарування.

Відповідно до довідки № 4321 від 21.12.2015 року виконкому Мліївської сільської ради, ОСОБА_5, що помер 16.04.2003 року, був головою домогосподарства по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, згідно погосподарської книги № 12- V на 2001-2005 роки. Він же рахувався власником даного домогосподарства по 06.06.2009 року.

Однак, належність спірного будинку померлому 16.04.2003 року ОСОБА_5 лише на підставі записів у по господарській книзі, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки, відповідно до даних Городищенського відділку ЧООБТІ, на будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв, 20.09.1989 року Городищенським райвиконкомом було видано свідоцтво про право власності.

При цьому, суд виходить з вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, за якими обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, суд не приймає до уваги довідку виконкому Мліївської сільської ради № 2070 від 01.10.2015 року.

Як вбачається з договору дарування від 06.06.2009 року, свідоцтво про право власності на будинок від 20.09.1989 року, було предметом вивчення нотаріусом ОСОБА_4 та остання прийшла до висновку, що будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району, дійсно належить дарувальнику ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України, суд також не приймає до уваги відомості, викладені в листі б/н, б/д (а.с. 20), в якому підписалося 15 осіб, оскільки клопотань про їх допит до суду не надходило, дані особи судом не допитувалися.

Доводи представника позивачів про те, що батько відповідача - ОСОБА_5 незаконно виселив свого брата ОСОБА_6 з батьківського будинку не підтверджені жодним доказом. Натомість, навіть виходячи з доводів представника позивачів, ОСОБА_6 прожив з 2009 року по 2013 рік у іншому будинку. Таким чином, останній, у разі порушення його прав, мав достатньо часу щоб їх захистити. Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_6, протягом зазначеного проміжку часу, звертався до правоохоронних, судовий чи інших органів, стороною позивачів суду не надано.

Суду також не надано доказів того, що ОСОБА_6, протягом 10 років після смерті батька, звертався до нотаріуса за прийняттям спадщини чи прийняв її. Лише сама наявність заповіту не свідчить про те, що ОСОБА_6 прийняв спадщину, а також, що до складу спадщини увійшов будинок № 3 по вулиці Симиренка в селі Мліїв Городищенського району.

Доводи сторони позивачів про те, що батько відповідача ОСОБА_5, скориставшись ідентичністю свого прізвища, ім'я та по батькові з прізвищем, ім'ям та по батькові спадкодавця, померлого в 2003 році ОСОБА_5, шляхом шахрайських дій, від імені покійного посвідчив договір дарування будинку № 3 по вулиці Симиренка в селі Мліїв Городищенського району Черкаської області, на користь свого сина ОСОБА_3, є лише припущенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обовязок довести ті обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, закріплено в нормах ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Позивач не звільнений від доказування.

Згідно ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, позивачі не надали суду доказів тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними. Відповідно до ч. 2 ч. 3 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 1 ст. 718 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно із ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, під час вчинення оскаржуваного правочину сторонами дотримано умови, що необхідні для укладення такого виду договорів, спірний договір дарування не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Крім цього, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також не надали суду доказів того, що вони зверталися до нотаріуса за прийняттям спадщини після померлого 11.05.2013 року батька ОСОБА_6, тому твердження про порушення їх прав взагалі є безпідставним.

Суд не приймає до уваги й доводи представника позивачів щодо існуючої усної домовленості між нині покійними братами ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та їхніми родинами, про розподіл у майбутньому спадкового майна - будинку по пров. Чайковського, 6 у м. Городище та будинку по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Наслідком недотримання вимог щодо вчинення правочину у формі, встановленій законом, є його недійсність, що передбачено ст. 215 ЦК України.

Частинами 1, 2 статті 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із вище викладених норм випливає, що обовязок довести незаконність договору дарування та надати суду відповідні докази покладається саме на позивачів та саме вони визначають обєм цих доказів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачі не довели в суді ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, у звязку з чим, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 209, 215, 717, 718, ЦК України, ст. ст. 5, 10, 30, 60, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_4, про визнання договору дарування будинку недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області, через суд першої інстанції, протягом 10 днів, з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено 06.02.2017 року.

Суддя ОСОБА_13