Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Давидюк І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.09.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис № 2270 про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 з метою задоволення вимог відповідача за Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3314 від 24.04.2007 року в розмірі 117 061, 28 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом - 63 912,67 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 44 414,54 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 892,25 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 5 904,82 доларів США.

Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, внаслідок чого він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Так обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, не отримувала від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (видатковий касовий ордер, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку тощо), а тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

Зазначає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки до суми заборгованості, зазначеної у виконавчому написі, включені суми щомісячних платежів, право вимоги по яким виникло у відповідача поза межами трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій.

Крім того, звертає увагу суду на те, що виконавчий напис містить посилання про необхідність задоволення вимог відповідача щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 2 829,25 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 5 904,82 долари США, що є порушенням ст.ст. 192, 522 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, оскільки пеня за невиконання грошових зобов'язань має бути виражена у національній валюті України.

Також посилається на те, що нотаріусом під час вчинення виконавчого напису було невірно обрано курс іноземної валюти, за яким він обраховував пеню, а також не звернуто увагу на те, що надані відповідачем розрахунки розміру відсотків, які підлягають до стягнення не ґрунтуються на умовах Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3314 від 24.04.2007 року, оскільки становлять більше 40% усієї суми заборгованості в той час як їх розмір за один рік не може становити більше 13% від суми тіла кредиту та не може бути більше 8 304, 64 дол. США.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, звертається з даним позовом до суду та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05.09.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 2270.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти вимог позивача, обгрунтувавши запереченнями та надавши їх письмовий варіант, просить суд відмовити в задоволенні позову так як спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. з дотриманням усіх вимог чинного законодавства.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду надіслала листа згідно якого просить суд розглядати справу (на весь час розгляду) за її відсутності.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В., відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником всіх та права та обов'язків якого є ПАТ Укрсоцбанк» та ОСОБА_5, який в подальшому змінив прізвище на «Загурський», було укладено Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3314, згідно умов якого Банк зобов'язався надати Позивальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 70 000, 00 дол. США, зі сплатою 13,00% річних. Кінцевий термін повернення Кредиту - 23.04.2022 року (а.с. 63-65).

В якості забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії, 24.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено Іпотечний договір № 02-10/1375, згідно умов якого Іпотекодавці передали в іпотеку Іпотекодержателю, наступне нерухоме майно, яким є двокімнатна квартира № 5, загальною площею 43, 60 кв.м., жилою площею 25,60 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 56-57).

Сторони в статті 4 зазначеного Іпотечного договору погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем 1 Основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами регулюються нормами ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про нотаріат, ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а також до них підлягають застосуванню положення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Так стаття 35 Закону України «Про іпотеку» визначає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2013 року ПАТ «Укорсоцбанк» на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (Іпотекодавці) було направлено вимогу про повернення заборгованості по кредиту та відсоткам (а.с. 66, 67).

Згідно ч. 2 п. 2.3. глави 16. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, письмова вимога іпотекодавцю, передбачена статтею 35 Закону України «Про іпотеку», вважається надісланою, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відповідно до п.п. 59, 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку» внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

З системного аналізу ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» в сукупності з іншими його нормами, а також положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій, вбачається, що законодавцем не визначено умови обов'язкового отримання Іпотекодавцем або Боржником письмової вимоги про усунення порушення, після чого Іпотекодержатель міг би розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, а визначено лише обов'язок Іпотекодержателя направити зазначену вимогу Іпотекодавцю або Боржнику.

Судом встановлено, що відповідачем вимогу ст. 35 «Про іпотеку» було виконано належним чином, що об'єктивно підтверджується наданими суду копіями Рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с. 68).

За приписами статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Паракуді І.В. було подано заяву на вчинення виконавчого напису до якої додано: розрахунок суми заборгованості; Іпотечний договір № 02-10/1375 від 24.04.2007 року; копія договору кредиту № 10-29/3314 від 24.04.2007 року; копії повідомлення боржникам; копії повідомлення про вручення поштового відправлення та ін.. (а.с. 60-61, 56-57, 62, 63-65, 66, 67, 68).

05.09.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. на підставі вищезазначених документів було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 2270, в якому запропоновано звернути стягнення на: двокімнатну квартиру № 5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Зазначене нерухоме майно передане ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору № 02-10/1375 від 24.04.2007 року у якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3314 від 24.04.2007 року, строк платежу за яким настав 19.05.2013 року. Строк за який провадиться стягнення: з 23.05.2012 року по 19.05.2013 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі розміром 117 061, 28 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 935 670, 79 грн. (а.с. 55).

Як вже зазначалося вище, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат», перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Як вбачається з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Аналіз зазначених норм та фактичних обставин справи свідчить про те, що при вчиненні виконавчого напису щодо звернення стягнення на майно боржника нотаріус повинен пересвідчитись та перевірити безспірність боргу боржника. Також обов'язковою умовою для вчинення виконавчого напису є безспірність майнових вимог до боржника, при цьому, ця безспірна вимога не потребує додаткового доказування, однак вона так само як і безспірність боргу боржника повинні підтверджуватись належними документами, якими в даному випадку є саме документи визначені ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи.

Судом встановлено, що документами на підставі яких 05.09.2013 року вчинено спірний виконавчий напис нотаріусом Паракудою І.В. були: заява ПАТ «Укрсоцбанк» приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Паракуді І.В. на вчинення виконавчого напису; розрахунок вимог банку; Іпотечний договір № 02-10/1375 від 24.04.2007 року; копія Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3314 від 24.04.2007 року; копії повідомлень боржникам про погашення заборгованості; копії повідомлень про вручення поштових відправлень; копії паспортів боржників; копії ідентифікаційних номерів боржників (а.с. 60-61, 56-57, 62, 63-65, 66, 67, 68, 69, 70-71).

Суд дослідивши зміст вищезазначених документів приходить до висновку, що відомості які викладені в них не свідчать, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису була безспірною, оскільки вони (документи), що підтверджують безспірність заборгованості не відповідають вимогам п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 та ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Також зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що нотаріусом при його видачі було запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, переданого в іпотеку, задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі розміром 117 061, 28 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 935 670, 79 грн., з яких, зокрема: розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 829, 25 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 22 614, 17 грн. та розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 5 904, 82 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 47 197, 24 грн. Тобто нотаріусом пеню за невиконання грошового зобов'язання було виражено в іноземній валюті, розмір якої в свою чергу взято із наданого відповідачем розрахунку заборгованості, в той же час такі дії, а саме нарахування пені в іноземній валюті, яка є валютою зобов'язання є порушенням вимог ст.ст. 192, 522 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, оскільки за приписами вказаних норм чинного законодавства, пеня за невиконання грошових зобов'язань має бути виражена у національній валюті України.

Крім того, з наданої суду виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 судом встановлено, що останній припинив сплачувати щомісячні платежі по кредиту з 2009 року, тобто саме з даного періоду у відповідача виникло право вимоги до позивача.

Як вже зазначалося вище, згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Судом же встановлено, що незважаючи на вищевикладене, а також приписи ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріусом спірний виконавчий напис було вчинено лише 05.09.2013 року, тобто після закінчення трирічного строку із дня виникнення у відповідача права вимоги до позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. не було всіх передбачених чинним законодавством підстав для вчинення 05.09.2013 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 2270, а тому наявні підстави вважати, що він (виконавчий напис) є такими, що не підлягає виконанню.

Відповідачем же в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зворотнє, а ті які надані не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки об'єктивно спростовуються в сукупності всіма матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні обставинами.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням вищевикладеного, а також того, що судом достовірно встановлено факт відсутності у нотаріуса всіх передбачених чинним законодавством підстав для вчинення 05.09.2013 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 2270, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

На підставі вищевикладеного, ст. 533 ЦК України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, керуючись ст. 3, 10, 11,15-16, 57- 60, 88, 212-215, 218, 221, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірини Вікторівни виданий 05.09.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 2270, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко