АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс», третя особа: публічне акціонерне товариство «Терра Банк» про захист прав споживача страхових послуг.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс» (надалі - ПАТ «СК «Укргазпромполіс») про захист прав споживача страхових послуг.

Зазначав, що 07 лютого 2013 року між сторонами укладено договір добровільного страхування, предметом страхування якого є автомобіль Land Rover lange Rover Sport, д.н. НОМЕР_1, вигодонабувачем за яким виступає третя особа - публічне акціонерне товариство «Терра Банк» (надалі - ПАТ «Терра Банк»), страхова сума складає 946 788 грн.

22 серпня 2013 року стався страховий випадок передбачений п. 11.6 договору страхування, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом невідомими особами.

Посилаючи на те, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором страхування, повідомивши про вказаний випадок страхову компанію та правоохоронні органи, відповідач же, в свою чергу, листом вих. № 12/02 від 26 лютого 2014 року відмовив йому у виплаті страхового відшкодування з підстав надання позивачем неправдивих відомостей про факт та обставини настання страхового випадку, просив, з урахуванням доповнень до позову (а.с.157 т.2):

- стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування, у сумі 838 174 грн. 33 коп. (різниця між дійсною вартістю автомобіля та франшизою), пеню у розмірі 83 817 грн. 43 коп., 3 % річних, у сумі 26 454 грн. 15 коп., інфляційні втрати у розмірі 252 290 грн. 41 коп., а всього 1200 736 грн. 32 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представників відповідача, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 07 лютого 2013 року між сторонами ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Укргазпромполіс» укладено договір добровільного страхування, предметом страхувань: якого є автомобіль Land Rover Range Rover Sport, д.н. НОМЕР_1. Вигодонабувачем з договором виступає третя особа - ПАТ «Терра Банк», страхова сума складає 946 788 грн. (а.с.13-17 т.1).

Відповідно до по п. 19.1.2 договору страхування відповідач як страховик, має робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до охоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також з'ясовувати обставини та причини страхового випадку.

Пунктом 21.1.3 договору страхування встановлено, що відповідач має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо позивач (вигодонабувач) повідомив позивачу свідомо неправдиві відомості про предмет страхування або про факт настання страхового випадку.

Згідно п.п. 6.1. п. 6 договору страхування, страховий захист поширюється на особу, в тому числі страхувальника, вік якої з 23 до 65 років включно та стаж керування понад 3 роки.

Відповідно до п.п. 19.4.8 п. 19.4 договору страхування страхувальник зобов'язаний, якщо викрадений транспортний засіб повернуто страхувальнику - повернути страховику страхове відшкодування, отримане за викрадений транспортний засіб протягом 30-ти днів з дати повернення транспортний засіб.

22 серпня 2013 року стався випадок, що має ознаки страхового та передбачений п. 11 договору страхування, а саме невідомі особи незаконно заволоділи транспортним засобом позивача в ніч з 21 на 22 серпня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28, 30 т.1).

Вартість викраденого автомобіля на час його викрадення становила 900 017 грн. 05 коп (а.с.36-40 т. 1).

Позивач повідомив про вказаний випадок страхову компанію (а.с.23-26 т. 1), а донька позивача ОСОБА_4 повідомила правоохоронні органи (а.с.29 т. 1).

Встановлено, що за фактом викрадення автомобіля здійснювалось досудове розслідування кримінальному провадженні № 0006772 за заявою ОСОБА_4 (а.с.28-29 т. 1).

Разом з тим, відповідачем листом вих. № 12/02 від 26 лютого 2014 року відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав надання позивачем неправдивих відомостей про факт та обставини настання страхового випадку (а.с.20-22 т. 1).

Встановлено, що для з'ясування обставин страхового випадку відповідачем було зроблено запит № 08/09 від 17 вересня 2013 року. до слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС у в м. Києві старшого лейтенанта міліції Мацько A.B. з проханням надати інформацію щодо особи (прізвище, ім'я, по-батькові, дата народження, місце проживання та ін.), яка в день викрадення керувала автомобілем і в який проміжок (а.с.138 т. 1).

Листом № 54/6772 від 19 вересня 2013 року на вказаний запит слідчим повідомлено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21 серпня 2013 року приблизно о 13 годині, ОСОБА_2 передав у тимчасове користування автомобіль Land Rover Rang Rover Sport своїй доньці ОСОБА_4, яка користувалась вказаним автомобілем протягом дня. У вечірній час, ОСОБА_4. залишила вказаний автомобіль в АДРЕСА_1. Наступного дня, тобто 22 серпня 2013 року об 11 годинні, ОСОБА_4 виявила відсутність зазначеного автомобіля та повідомила органи міліції та батька - власника зазначеного транспортного засобу (а.с.31 т. 1).

Вказана інформація відрізняється від інформації, наданої позивачем страховій компанії, де ОСОБА_4 зазначив, що застрахований автомобіль постійно знаходився за адресою його проживання: АДРЕСА_2, і вказаним автомобілем могла користуватися його донька ОСОБА_4 21 серпня 2013 року автомобіль знаходився за адресою АДРЕСА_1, звідки був викрадений, а ключі від автомобіля були у його доньки (а.с.23-26 т.1).

Також на запитання страховика позивач зазначив, що другий ключ знаходився у його доньки та окрім нього ніхто транспортним засобом не керував. Із вказаних запитань вбачається, що за адресою, за якої було викрадено автомобіль, донька позивача знаходилась в гостях. Проте, позивач не надав жодної відповіді на з'ясування мети гостювання, кількість осіб, які гостювали тощо та зазначив, що сам безпосередньо припаркував автомобіль та його залишив (а.с.183-184 т. 1).

Крім того, ОСОБА_6 у заяві на виплату страхового відшкодування зазначив, що він безпосередньо сам повідомив правоохоронні органи про викрадення автомобіля (а.с.23-26 т. 1), що не відповідає даним органу досудового розслідування - витягу з ЄРДР, відповідно до якого заявником є донька позивача - ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав свідомого неправдивого надання відомостей про обставини події, що має ознаки страхової, та, окрім цього, як наслідок, визнав відсутніми правові підстави у стягненні пені та застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що 22 серпня 2013 року стався саме страховий випадок передбачений п. 11.6 Договору страхування, а отже, з відповідача у відповідності до п.п. 19.4.8 п. 19.4 підлягає до стягнення страхове відшкодування та неустойка за несвоєчасну сплату такого відшкодування, колегія суддів визнає безпідставними.

Згідно із ст. ст. 627, 638 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що інформація, зазначена позивачем у заяві-повідомленні щодо страхового випадку, суттєво відрізняється від інформації, яка зафіксована органами досудового розслідування при проведенні дій щодо страхового випадку, що свідчить про надання позивачем відповідачу неправдивої інформації про обставини настання страхового випадку, остільки зазначене убачається зі змісту заяви на виплату страхового відшкодування та листа слідчого № 54/6772 від 19 вересня 2013 року.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_6, підписуючи договір добровільного страхування від 07 лютого 2013 року, повністю погоджувався з його умовами.

Окрім цього, зі змісту позовної заяви убачається, що остання була подана позивачем з підстав відмови відповідачем у виплаті страхового відшкодування за Договором страхування добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № 05094 від 07 лютого 2013 року в зв'язку із незаконним заволодінням автомобілем позивача.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, в заяві від 22 листопада 2016 року позивач зазначив, що також засвідчено довідкою від 14 вересня 2016 року № 54/6663к-69, виданою слідчим СВ Печерського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві Барабаш О. М., що 02 липня 2016 року за адресою: АДРЕСА_3, працівниками поліції було виявлено і вилучено автомобіль та передано його позивачу.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів, розглядаючи доводи апеляційної скарги, враховує й те, що позивач в заяві від 22 листопада 2016 року в обґрунтування виплати страхового відшкодування вже зазначив страховий випадок - пошкодження автомобіля, що є іншим страховим ризиком, який в залежності від обставин може кваліфікуватись як «дорожньо-транспортна пригода», «протиправні дії третіх осіб», «зовнішній вплив».

Встановлено, що позивач отримав відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування за заявою позивача про незаконне заволодіння автомобілем, що і було підставою позову, а не в зв'язку із пошкодженням автомобіля, про що не повідомляв відповідача.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із заявою та документами, як це передбачено ст. 22 Договору страхування, щодо іншого страхового ризику, який передбачає пошкодження автомобіля, на сьогодні взагалі відсутній спір щодо сплати страхового відшкодування в зв'язку із пошкодженням автомобіля, оскільки відсутня як заява позивача про настання такого випадку так і рішення відповідача щодо сплати страхового відшкодування, а порівнюючи надані позивачем в заяві-повідомленні про страховий випадок та зафіксовані органами досудового розслідування при проведенні дій щодо страхового випадку вбачається повідомлення позивачем завідомо неправдивої інформації відносно страхового випадку, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги такими, що спростовуються наявними в справі доказами.

Окрім цього, колегія суддів враховує й зміст розпорядження № 1747 від 05 червня 2014 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про закриття справи про порушення ПАТ «СК «Укргазпромполіс» законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, у відповідності до якого, за результатами перевірки звернення ОСОБА_2 про невиконання товариством зобов'язань, закрито справу, у зв'язку з тим, що факт вчинення ПАТ «СК «Укргазпромполіс» порушень законодавства про фінансові послуги не доведено (а.с.231-234 т.1).

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/11947/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2698/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.