23.03.2017 Єдиний унікальний номер 205/9501/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я 205/9501/16
23 лютого 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Скрипник К.О.
при секретарі Молчанові Є.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, у письмовому провадженні, без застосування технічного запису відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач 21 грудня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом в якому зазначила, що 30 січня 2014 року вона з відповідачем уклала договір позики, згідно умов якого відповідач отримала у борг суму грошових коштів в розмірі 29 700 грн., що підтверджується договором займу та розпискою. Відповідно до п. 4.1 договору позики, кінцевий строк повернення позики 15 березня 2014 року. Однак, у встановлений строк і до теперішнього часу зазначене зобов`язання відповідачем не виконано. Позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики в розмірі 29 700 грн., інфляційні збитки 27 752 грн., 3 % річних 2463 грн., а також проценти за користування позикою в розмірі 15 262,55 грн. та судові витрати.
Від позивача надійшла заява письмова про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступних підставах.
Судом встановлено, що 30 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у борг у розмірі 29 700,00 грн., з кінцевим поверненням 15 березня 2014 року /а.с.11-13/
Встановлено, що заборгованості за договором позики відповідач у встановлений строк не повернула і ухиляється від її повернення до теперішнього часу.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
В силу ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу за договором позики у розмірі 29 700,00 гривень та позовні вимоги в цій частині є законними та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно сч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахування ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні за період з 16.03.2014 року по 19.12.2016 року складають 27 752,00 грн.
При визначенні трьох відсотків річних від простроченої суми за 1009 днів (з 16.03.2014 року по 19.12.2016) суд виходив з наступного розрахунку: 29 700 х 3 % х 1009 : 365 : 100 % = 2463 гривні, та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Натомість, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування позикою в розмірі 15 262,55 грн. не підлягають задоволенню за нижченаведеним.
Згідно п. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Про право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, якщо іншого розміру не вказано в договорі позики, вказується у правовій позиції Верховного Суду України, яка викладене у постанові від 02.07.2014р. (справа №6-79цс14).
Пунктами 6.3, 6.4 договору позики передбачено, що за порушення строків повернення позики позичальник виплачує штраф у розмірі 5% від суми позики за кожен день прострочення. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Як вбачається зі змісту договору позику, сторонами встановлено розмір процентів від суми позики, тому відповідно до вимог вищевказаної статті позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість відповідача за договором позики складає 59 915,00 гривень, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, слід стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 509, 526, 625, 1049 ч. 1, 1050 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних в розмірі 59 915,00 грн. (пятдесят девять тисяч девятсот п'ятнадцять гривень).
Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1судові витрати в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя К.О. Скрипник