Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1631/16-ц
Провадження № 2/321/25/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду вказано, що 24 лютого 2009 року померла мати позивача ОСОБА_4, яка при житті 30 січня 2002 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в спадковому реєстрі за №231. Згідно заповіту, належне їй право на земельну частку (пай), посвідчений сертифікатом серії ЗП № 0126270, виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області від 14 січня 1997 року, спадкодавець заповіла позивачу, а жилий будинок за номером 10 (десять), що знаходиться в с. Бурчак, Михайлівського району, Запорізької області по вул. Степовій та приватизовану земельну ділянку за цією адресою заповідала - ОСОБА_3. 15 листопада 2004 року на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП №0126270, було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП №158025 року, згідно якого ОСОБА_4 отримала у власність земельну ділянку площею 3,4755 га на території ОСОБА_2 сільської Ради Михайлівського району Запорізької області, яка після її смерті увійшла до складу спадкового майна. Звернувшись до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, позивач отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з тим, що заповіт складений на право на земельну частку ПАЙ, а спадкоємцем надано державний акт на право власності на земельну ділянку, в звязку з чим встановити волевиявлення заповідача та яку земельну ділянку було заповідано ОСОБА_1 не має можливості. Зазначаючи про своє що право на прийняття спадкового майна за заповітом, через відсутність умов для отримання права на спадкове майно через нотаріальну контору, просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи при її відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 24 лютого 2009 року померла ОСОБА_4, мати позивача ОСОБА_1. (а.с. 5, 6).

Заповітом від 30 січня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 та зареєстрованим в спадковому реєстрі за №231, ОСОБА_4 заповіла належне їй право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЗП № 0126270, виданим Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 14 січня 1997 року - ОСОБА_1 (а.с.7).

Розпорядженням Михайлівської районної державної адміністрації від 13 травня 2004 року № 191 «Про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості)» виділено в натурі (на місцевості) земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Родіна», ВАТ Агрофірма «Червоний фронт» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі ОСОБА_4 (ріллі 2,2376 га, багаторічних насаджень 1,2379 га, разом 3,4755 га), яка взамін сертифікату ЗП № 0126270 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 158025 від 15 листопада 2004 року, що підтверджено листом управляння Держгеокадастру у Василівському районі від 23 лютого 2016 року (а.с.18).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП №158025 від 15 листопада 2004 року, Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05 березня 2016 року, ОСОБА_4 на підставі Розпорядження голови Михайлівської райдержадміністрації від 13 травня 2004 року № 191 отримала у власність земельну ділянку площею 3,4755 га у межах згідно з планом, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської Ради Михайлівського району Запорізької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та складається з земельної ділянки площею 2,2376 га кадастровий номер 0:03:006:003 та земельної ділянки площею 1,2379 га кадастровий номер 0:03:006:0009 (а.с.9).

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно: земельну ділянку площею 3,4755 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП №158025 від 15 листопада 2004 року.

Постановою державного нотаріуса від 09 листопада 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.19), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_4 в звязку з тим, що відповідно до п. 4.20, гл.10, розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до законодавства України, відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті і має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Так як заповіт від імені ОСОБА_4 складений на право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЗП № 0126270, виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області від 14 січня 1997 року, а спадкоємцем було надано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №1580025, виданого Михайлівською РДА Запорізької області 15.11.2004 року, в звязку з чим встановити волевиявлення заповідача неможливо.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, що мають право на спадкування почергово.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.ст. 1233, 1235 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а тому заповідач, зокрема має право призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що 30 січня 2002 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким належне їй право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЗП № 0126270, виданим Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 14 січня 1997 року, заповіла позивачу ОСОБА_1

15 листопада 2004 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЗП №158025, виданий Михайлівською районною державною адміністрацією.

24 лютого 2009 року ОСОБА_4 померла.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 за заповітом, а також спадкоємцями першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України), які своєчасно звернулись до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після смерті матері. На підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 20 серпня 2009 року була зареєстрована спадкова справа за № 47776579, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4

Відповідно до п. 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Тобто, з часу отримання спадкодавцем державного акту на право власності на земельну ділянку 15 листопада 2004 року, ОСОБА_4 набула статусу власника конкретної земельної ділянки, змінився об`єкт власності, а сертифікат перестав бути дійсним.

З роз'яснень, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» вбачається, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець реалізувала своє право на виділення в натурі ( на місцевості) земельної ділянки та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Зміни до заповіту спадкодавцем у встановленому законом порядку не внесені.

Тобто, на день смерті спадкодавець не мала права на земельну частку (пай), та сертифікату про право власності на земельну частку (пай), як зазначено в заповіті від 30 січня 2002 року (відсутнє майно і майнові права зазначені у заповіті).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, набутого спадкодавцем у власність за життя, є безпідставними, оскільки вказане майно позивачу не заповідалось.

Керуючись ст. ст. 4, 8, 9, 10, 14, 15, 21, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6