№ провадження 2/646/598/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2017 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - Сорока О.П.,

за участю секретаря - Кравчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування,

В с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності за ОСОБА_1 на домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті його брата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5. В обґрунтування зазначив, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мірошниченко Т.П. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на будинок.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав аналогічні пояснення.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення, що відповідає нормам чинного законодавства, та не порушує права третіх осіб.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дішов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно свідоцтва про смерть (а.с.9) ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Харкові помер ОСОБА_4 у віці 67 років. Після його смерті залишися спадкоємці першої черги за законом (ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР), а саме сини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу Української РСР (далі за текстом - ЦК УРСР) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 17 ЦК УРСР визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

З огляду на вищевикладене, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання ОСОБА_4.

ОСОБА_4 мав у власності об'єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок літ. А-1, загальною площею 55.1 кв.м., житловою площею 30.60 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 в якому він і проживав на час смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На момент відкриття спадщини ОСОБА_2 постійно проживав у вказаному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, і фактично вступив в володіння спадковим майном.

ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не проживав постійно за адресою: АДРЕСА_1, фактично у володіння спадковим майном не вступив, заяву про прийняття спадщини, у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не подав.

Таким чином, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2

В передбачені ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР строк та порядок ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Харкові помер ОСОБА_2 у віці 76 років. Після його смерті залишився спадкоємець другої черги за законом (ст. 1262 Цивільного кодексу України), а саме брат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

На час смерті ОСОБА_2 постійно проживав в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на вищевикладене, останнім місцем проживання ОСОБА_2 та, відповідно, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання, а саме: АДРЕСА_1

Керуючись ст. 1269 ЦК України, ст. 131 ЗУ «Про нотаріат» у межах встановленого ст. 1270 ЦК України строку ОСОБА_1 05 серпня 2015 року подав заяву про прийняття спадщини після смерті рідного брата приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Мірошниченко Тетяні Петрівні, місцезнаходження якої: АДРЕСА_2.

Після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, з'ясування нотаріусом факту відсутності заповіту, ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мірошниченко Т.П. на підставі ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.08.2016 року, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1.

Підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій виходячи зі змісту її мотивувальної частини стала ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, а на підтвердження права власності спадкодавця на вказаний житловий будинок спадкоємцем не було подано жодних документів. Оскільки ОСОБА_2 за життя не зареєстрував право власності на вказаний об'єкт нерухомості відповідно до законодавства, що діяло на той час, здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим неможливо.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Законом України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону).

Частиною 3 ст. 3 цього Закону встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Право власності на нерухоме майно згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ч. 1 ст. 182 ЦК України підлягає державній реєстрації.

Рішенням виконкому Червонозаводської районної ради м. Харкова від 11.12.1951 року (в матеріалах спадкової справи) гр. ОСОБА_4 виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва по АДРЕСА_3 за рахунок садиби ОСОБА_7 по АДРЕСА_4 згідно їх нотаріального затвердження, площею 580 кв.м. (протокол № 43 засідання виконкому Червонозаводської районної ради м. Харкова від 11.12.1951 року).

В березні 1953 року житловий будинок був завершений будівництвом госпспособом згідно з затвердженим проектом шлакоблочно-цегельного індивідуального житлового будинку на 3 кімнати (копія проекту додається), а на домоволодіння була заведена будинкова книга (копія додається).

Згідно з вимогами статей 101, 102 Цивільного кодексу Української РСР встановлювалося, що у власності громадянина може бути один жилий будинок (або його частина), а граничний розмір жилого будинку або його частини (частин) не може перевищувати 80 кв.м. жилої площі.

06.12.1955 року була проведена технічна інвентаризація житлового будинку та земельної ділянки (копія технічного паспорту додається). Загальна площа складає 55,1 кв.м., житлова - 30,6 кв.м., що свідчить про дотримання ОСОБА_4 вимог ст.ст. 101, 102 ЦК Української РСР.

Рішенням виконкому Червонозаводської райради м. Харкова 1956 року (в матеріалах спадкової справи) зареєстрована за ОСОБА_4 земельна ділянка по АДРЕСА_3 площею 495 кв.м.

В подальшому адреса житлового будинку була змінена з №18-Б на №42.

ОСОБА_4 не здійснив обов'язкової реєстрації права власності на житловий будинок у відповідності до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року.

ОСОБА_2, вступивши у спадщину після смерті ОСОБА_4, також не здійснив реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на виконання вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Цей факт підтверджується довідкою КП «Харківське міськБТІ» № 1502685 від 18.08.2015 року (копія додається), згідно з якою житловий будинок літ. А-1 загальною площею 55,3 кв.м., житловою - 30,6 кв.м. та надвірні будівлі сараїв літ. «Б», літ. «б», літ. «Д», льох літ. «Ж» та огорожа №1-4 збудовані в 1953 році та розташовані на земельній ділянці площею 495 кв.м.. Самочинно побудованих або реконструйованих об'єктів немає. Право власності не зареєстровано.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в т.ч. житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у його листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно з пунктом 3.3 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, викладеного у його листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, коли власники не реєстрували належне їм нерухоме майно в органах БТІ внаслідок чого спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнано в судовому порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про набуття права власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.548. 549, 560,561 ЦК УРСР, ст. ст.1221, 1264, 1268, 1269 Цивільного кодексу України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на індивідуальний житловий будинок літ А-1, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., сарай літ. Б», сарай літ. «б», сарай «Д», льох літ. «Ж», ворота №1, огорожу № 2, №3, хвіртку №4, розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.П. Сорока