Справа №: 2-652/1998
Провадження № 2/653/462/17
У Х В А Л А

15 лютого 2017 року м. Генічеськ

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Крапівіна О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до Генічеського районного суду Херсонської області з заявою про звільнення майна з-під арешту, яку мотивує тим, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що 24.06.1988 року на підставі постанови суду було накладено арешт на багатоквартирний будинок, що розташований по вул. Леніна, 7/33 (зараз вул. Центральна). Арешт було накладено у звязку з поділом кв. 12 між нею та чоловіком, проте після винесення рішення, арешт знято не було. При цьому арешт накладено на весь будинок.

Під час прийняття заяви, встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 119-120 ЦПК України.

Подана заява не відповідає вимогам встановленим законом виходячи з наступного.

За змістомст.30 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач - особи, між якими виник цивільно-правовий спір, що підпадає під дію Цивільного процесуального кодексу України.

У позовному провадженні розглядаються вимоги про звільнення майна з під арешту (зняття арешту). Питання про скасування постанови про арешт та заборону відчуження може бути ініційоване сторонами виконавчого провадження, відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України, оскільки така постанова є процесуальним рішенням державного виконавця, відповідні виконавчо-процесуальні відносини виникли між стороною виконавчого провадження та державним виконавцем.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Отже, надана заява не відповідає вимогам закону, оскільки заявниками не вказані норми Закону,які встановлюють обов'язки, скасовують чи звужують її права, чи обмежує їх використання, а також не вказано у який саме спосіб, визначений законами України, та в якому процесуальному порядку слід вирішувати зазначене питання.

Слід зазначити, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки надана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, оскільки заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 121 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши недодержання позивачем вимог ст. .ст. 119, 120 ЦПК України при поданні заяви, постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За даних обставин, заявникам при подачі заяви слід уточнити та вказати норми Закону на захист своїх вимог та визначити у який саме спосіб вони будуть реалізовані, визначитись зі сторонами.

Слід зазначити, що визначившись у якому порядку позивач мав намір звернутись до суду та виправивши зазначені вище недоліки, слід визначити судовий збір, у розмірі , встановленому в ЗУ «Про судовий збір».

Оскільки подана заява не відповідає вимогам закону, суд вважає, що її слід залишити без руху.

Керуючись ст.121 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту - залишити без руху та надати заявникам строк для усунення недоліків протягом 5 (пяти) днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку не виправлення недоліків заява вважається неподаною та повертається заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_3