У Х В А Л А

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, відшкодування моральної шкоди; за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, виконавчого комітету Одеської міської ради, Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними розпорядження, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння і вселення; за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 4 лютого 2014 року у задоволенні всіх позовів відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 8 травня 2014 року відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 лютого 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 8 травня 2014 року скасовано з ухваленням нового, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_9 і ОСОБА_9 та позовні вимоги ОСОБА_6 і ОСОБА_7 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право по 1/4 частці за кожним на земельну ділянку площею 0,1442 га, цільовим призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1, оформлення та одержання в установленому порядку державних актів на землю.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий Одеським міським управлінням земельних ресурсів 2 серпня 2004 ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1442 га, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий Одеським міським управлінням земельних ресурсів 27 січня 2005 року ОСОБА_11 на цю земельну ділянку.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_9 по 1/4 частці кожному вказаної земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право по 1/4 частці за кожним на об'єкт незавершеного будівництва готовністю 96%, розташований по АДРЕСА_1, що належав спадкодавцю на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 3 вересня 2003 року у справі №2-4860/2003, з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, які посвідчують право власності на нерухоме майно.

Визнано недійсним розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 9 липня 2004 року № 943 «Про затвердження державного акту прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 громадянкою ОСОБА_5» та свідоцтво про право власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 16 липня 2004 року на підставі цього розпорядження, про належність ОСОБА_5 на праві приватної власності домоволодіння по АДРЕСА_1, відображеного у технічному паспорті від 21 серпня 2003 року.

Витребувано на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_9 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 по 1/4 частці кожному незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м по АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_9 і ОСОБА_9 відхилено, рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень апеляційної і касаційної інстанцій та залишення в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 лютого 2014 року та додаткового рішення від 8 травня 2014 року цього ж суду з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 177, 179, 331, 387, 388 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року, 10 липня 2013 року, 12 лютого 2015 року (6-48364св14), 12 лютого 2015 року (6-332св15), 26 лютого 2015 року, 27 травня 2015 року, 16 листопада 2016 року.

Одночасно заявник просить поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає за можливе поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду з заявою про перегляд судових рішень враховуючи поважність причин його пропуску. Разом з тим колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності за спадкоємцями на частку спадкового майна (земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку) та витребування цього майна з чужого незаконного володіння, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що спірне майно входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_12, позивачі є спадкоємцями першої черги, в установленому порядку прийняли спадщину. Судом також встановлено, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_12 на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасовано, відтак майно вибуло з володіння власника поза його волею. Та обставина, що подальші угоди щодо розпорядження вказаним майном відбувались у належній формі та були нотаріально посвідчені, не позбавляє права осіб, які вважають себе належними власниками майна в порядку спадкування, на витребування ними майна від останнього набувача - ОСОБА_4 з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України.

Разом з тим, у справі, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року в якій надана заявником для порівняння, суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того що, не може бути предметом витребування майно, яке не можливо визначити за індивідуальними ознаками або яке не є окремою річчю.

У справах, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року та 26 лютого 2015 року в яких надані заявником для порівняння, суди відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходили з того що, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані статті 387 та 388 ЦК України, оскільки позивачі не є власниками спірного майна.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року (6-48364св14), 12 лютого 2015 року (6-332св15), 16 листопада 2016 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції залишив без змін рішення судів про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, відшкодування моральної шкоди; за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, виконавчого комітету Одеської міської ради, Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними розпорядження, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння і вселення; за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними договору дарування та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, стягнення грошових коштів до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк Л.І. Охрімчук