АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6888/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/601/К/17 Щеняєва І.Б.
Категорія № 27 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Борщ А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі- ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 квітня 2008 року між відповідачем та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого публічне акціонерне товариство «Сведбанк», укладено кредитний договір № 0308/0408/71-079 ( далі кредитний договір), згідно з умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000( тридцять тисяч) доларів США, а Позичальник зобов'язаний повернути Банку кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12.5 % річних строком з 03.04.2008 року по 02.04.2028 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором Іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку за договором від 03 квітня 2008 року, нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, розташовану АДРЕСА_1.

Пізніше між сторонами укладено доповнення та зміни до кредитного договору № 0308/0408/71-079 від 03.04.2008 року, в якому сторони домовились , що починаючи з 10 жовтня 2009 року позичальник додатково до суми ануїтентного платежу, визначеної п.3.1.1 Кредитного договору, здійснює погашення за заборгованості за кредитним договором у сумі не менше 119 доларів США у чітко встановлений термін 10 (десятого) числа кожного місяця до 10 червня 2019 року.

04 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору № 0308/0408/71-079 від 03.04.2008 року якою внесено зміни до п. 1.3.4 Кредитного договору та викладено його в новій редакції: 1.3.4 14,06 (чотирнадцять цілих шість сотих) % річних за період користування кредитом з 05 травня 2012 року по 02 квітня 2028 року.

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором , ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора зазначених зобов'язань, а в наслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «ДельтаБанк» право вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитами та забезпечувальним договорами.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року складає 617 241 грн.

ПАТ «Дельта Банк» як новий кредитор, та іпотекодержатель просив звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2016 року ПАТ «Дельта банк» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд не взяв до уваги п.11 Договору Іпотеки, в якому сторони обумовили можливість задоволення вимог банку шляхом передання права власності на предмет іпотеки.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Згідно зворотних поштових повідомлень сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0308/0408/71-079 від 03 квітня 2008 року відповідно до якого, ОСОБА_2, отримав кредит у розмірі 30000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12,5% річних за користування кредитом на строк з 03 квітня 2008 року по 02 квітня 2028 року. ( а.с.4-6).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами того ж дня 03 квітня 2008 року укладено іпотечний договір 0308/0408/71-097-Z-1, заумовами якого, ОСОБА_2 передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» майно: двокімнатну квартиру, розташовану на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку, загальною площею 44.5 кв.м, жилою площею 27.4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.21-23).

Відповідно до п.3.1. кредитного договору Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок НОМЕР_1 щомісяця через касу Банку згідно додатку № 1 (а.с. 4-6) До кредитного договору сторони вносили зміни та доповнення, шляхом підписання додаткових угод. Відповідно до Договору про внесення змін та доповнень №5 від 01 жовтня2009 року до кредитного договору №0308/0408/17-079 від 03 квітня 2008 року укладеного 01 жовтня 2009 року позичальник починаючи з 10 жовтня 2009 року додатково до суми ануїтетного платежу, здійснює погашення заборгованості за Кредитним договором у сумі не менше 199 доларів США у чітко встановлений термін цим Договором до 10 числа кожного місяця до 10 червня 2010 року включно(а.с. 19)

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк» передало (відступило), а ПАТ «Дельта Банк» прийняло всі права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора, стає новим кредитором і набуває права вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.28-41).

Відповідно до листа-вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 27.08.2015 р. на ім'я ОСОБА_2, останнього було повідомлено про наявність простроченої заборгованості в розмірі 2 647,81 доларів США та запропоновано в тридцяти денний строк виконати вимогу на користь АТ «Дельта Банк» (а.с.27) Дану вимогу АТ «Дельта Банк» направив рекомендованою поштою, про що свідчить відмітка №46 в Реєстрі поштових відправлень від 28.08.2015 року (а.с.28-29)

Відповідно до п.3.9 кредитного договору , при порушенні умов, передбачених п.5.1.8 цього договору та/або у випадках, в яких чинним законодавством України , в т.ч. , передбачених ЗУ «Про іпотеку», передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язання, забезпечених іпотекою та/або якщо Позичальник порушує строки платежів, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів.

Відповідно до п.3.10 кредитного договору , у випадках порушення умов п.3.8 та/або п.3.9 та/або п.6.1.2 цього договору та /або умов іпотечного договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється Банком Позичальнику у письмовому вигляді та підлягає в повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання Банком на адресу позичальника, зазначену в реквізитах договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного 30-денного строку, вважається дата зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане Позичальником особисто у Банку.

Аналогічного змісту є норма п.11 іпотечного договору щодо дотримання 30-денного терміну після направлення письмової вимоги Іпотекодавцю про усунення порушення Основного зобов'язання. Сторони за взаємною згодою встановили що визначений у другому абзаці п.11 цього договору 30-денний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції відділення зв'язку при відправленні листа з вимогою з повідомленням про вручення, або з дати, зазначеної в листі , що отриманий Іпотекодавцем особисто у Іпотекодержателя.

Пунктом 12 іпотечного договору сторони визначили способи звернення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя: за рішенням суду, за виконавчим написом нотаріуса, за договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження викладене в пп.12.3.1 та 12.3.2 пункту 12 іпотечного договору.

Відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звернення стягнення на іпотечне майно шляхом передання його у власність Іпотекодержателю, передбачене лише в позасудовому порядку вирішення спору.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п. 12 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду (п.12.1), виконавчого напису нотаріуса(п.12.2), позасудового врегулювання відповідно до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 12.3.1 Договору іпотеки передбачена можливість та способи звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Задоволення вимош здійснюється шляхом передання Іпотекодержателю права власності на предмет Іпотеки в рахунок виконання основногозобовязання у порядку,встановленогост.37 ЗУ «Про іпотеку».

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Проте, матеріали справи не містять інформації про згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

З урахуванням викладених вище правових висновків, які згідно ст.360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, з урахуванням умов укладеного договору іпотеки, та відсутності в матеріалах справи доказів погодження відповідача на звернення стягнення у спосіб визначений позивачем шляхом визнання за ним права власності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, про відмову у зверненні стягнення такими , що відповідають законодавству. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно та визнання за ним права власності на предмет іпотеки, не відповідає вимогам законодавства, оскільки передбачає позасудовий порядок вирішення спірного питання, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова