17.02.2017 227/428/17
УХВАЛА

про залишення зустрічної позовної заяви без руху

17 лютого 2016 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Левченко А.М,. розглянувши зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Піблічного акціонерного товариства «Альфа- Банк», третя особа: Правонаступник ВАТ « Сведбанк» Публічне акціонерне товариство «Омега банк», ОСОБА_2, про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ

17 лютого 2017 року, позивач звернувся до суду із зазначеною зустрічною позовною заявою. про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним кредитного договору.

Розглянувши подану позовну заяву, суд вважає, що вона не може бути прийнята до провадження, так як не відповідає вимогам ст.ст.119, 120 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивач за зустрічним позовом як на підставу звільнення від сплати судового збору посилається на ч.3.ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позов, пов'язаний з порушенням його прав як споживача.

Згідно п. 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 14.09.2016 року по справі №6-223цс16 наявний правовий висновок про наступне.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини перша та четверта статті 1054 ЦК України) та Законом України «Про захист прав споживачів».

Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються кредитні відносини між банком та споживачем щодо надання кредитних коштів на споживчі потреби.

Задоволення споживчих потреб людини здійснюється шляхом отримання нею споживчих благ, які мають на меті задоволення її потреб на забезпечення життя, здоровя та життєдіяльності, зокрема придбання товарів широкого вжитку і тривалого користування, транспортних засобів, на нагальні потреби: лікування, навчання, весілля, народження дитини, непередбачені обставини тощо.

Засобом задоволення тих чи інших споживчих потреб людини виступають споживчі блага. Це товари та послуги індивідуального або виробничого призначення, що використовуються для задоволення особистих економічних та побутових потреб окремих людей. Споживчі блага можуть бути як матеріальними потребами (товари) так и нематеріальними (послуги).

Споживчій кредит надається кредитором фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, що передбачено ч. 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»

За своїм змістом частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нормою, що встановлює особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту, що відрізняється від задоволення вимог кредитора за договором банківського кредиту, на який положення законодавства про захист прав споживачів не поширюються.

Зокрема, з копії кредитного договору № 0403/0608/71-019 від 11 червня 2008, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 вбачається, що позичальнику надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20000,00 доларів США з метою придбання трикімнатної квартири на строк з 11 червня 2008 року по 10 червня 2028 року включно зі сплатою 11,9 % річних на умовах, передбачених у договорі, тобто договір є таким, що укладений в іноземній валюті. Цільове призначення якого придбання трикімнатної квартири, за таких обставин вищезазначений кредитний договір не є договором споживчого кредиту у розумінні п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно викладеного, суд дійшов до висновку, що врегулювання спору за договором банківського кредиту в даному випадку регулюється вимогами ЦК України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, і за таких обставин положення законодавства про захист прав споживачів щодо договору банківського кредиту, який не є споживчим, в тому числі і щодо встановленої пільги по сплаті судового збору, не поширюється.

Судом відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не встановлено підстав щодо пільгової сплати позивачем судового збору або звільнення його від сплати судового збору, отже позивачам необхідно сплатити судовий збір і долучити до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору в повному розмірі відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року встановлюється у розмірі 1600 гривень.

Згідно п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, при зверненні до суду позивач одночасно керується нормами ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» кожен з яких передбачає різні підстави визнання недійсності договорів, а тому позивачу необхідно визначитися чим він керується при зверненні до суду, а саме: чи нормами ЦК України чи Законом України «Про захист прав споживачів».

Також, позивач як на підставу для визнання кредитного договору недійсним посилається на ст. 203 ЦК України, яка передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. При цьому, позивачу все ж таки слід визначитись, яка саме з перелічених вимог не була дотримана банком при укладанні договору, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Разом з цим суд розяснює, що, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 119,120 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше, заява вважається неподаною і повертається позивачу. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню позивача з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 82, 119, 120, 121, 208-210 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Піблічного акціонерного товариства « Альфа- Банк», третя особа: Правонаступник ВАТ « Сведбанк» Публічне акціонерне товариство «Омега банк», ОСОБА_2, про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним кредитного договору - залишити без руху, для усунення вказаних в ухвалі недоліків, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Левченко

17.02.2017