АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 15 липня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 893.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1531,00 грн. щомісяця, починаючи з 04 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1531,00 грн. щомісяця, починаючи з 04 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. на кожну дитину.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування фактичних обставин справи. Зазначив, що він належно виконував свої батьківські обов'язки, добровільно надавав допомогу на утримання дітей, підтримував з ними спілкування, проте суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, фактично позбавив його можливості підтвердити ці обставини за допомогою доказів. Посилався на те, що на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина і він надає допомогу вже повнолітньому сину, що також повинно враховуватися при визначенні розміру аліментів. Вказав, що постійні витрати коштів на родину та дітей призвели до виникнення великого боргу за житлово - комунальні послуги, який він зобов'язаний тепер погашати самостійно. Зазначив, що позивач не надала підтверджень, що кошти, які він сплачує на утримання дітей, вона дійсно витрачає на їх потреби, так як стан одягу та матеріального забезпечення дітей після розлучення значно погіршився.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_4 не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 15 липня 2006 року перебували в шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 893.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва від 16 вересня 2016 року, ОСОБА_4 та малолітні ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зареєстровані в квартирі за адресою АДРЕСА_1, власником особового рахунку якої є батько позивача ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за іншою адресою - АДРЕСА_2.

З матеріалів справи також вбачається, що після припинення фактичних подружніх стосунків між сторонами, їх малолітні діти постійно проживають разом з матір'ю ОСОБА_4, за місцем реєстрації, в квартирі за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа - підприємець.

Згідно податкової Декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за перше півріччя 2016 року, обсяг доходу позивача за звітний період складає 40 000,00 грн..

Будь-яких відомостей щодо працевлаштування і рівня доходу батька дітей ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, ОСОБА_4 посилалася на те, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинено, вони проживають окремо, мають роздільний бюджет та не ведуть спільне господарство, а тому, зареєстрований між ними шлюб підлягає розірванню. Також, враховуючи, що їх малолітні діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні, в той же час батько припинив надавати допомогу та нехтує своїм обов'язком матеріально забезпечувати дітей, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 на її користь на утримання спільних дітей аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1531,00 грн. на кожну дитину щомісячно.

Задовольняючи позовні вимоги, розриваючи шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та стягуючи з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 531,00 грн. на кожну дитину щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що відносини подружжя між сторонами фактично припинені, проте на батьків покладені рівні обов'язки по утриманню своїх дітей до досягнення ними повноліття, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_3 заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року оскаржує в частині задоволення вимог про стягнення з нього аліментів в розмірі 1531,00 грн. на кожну дитину щомісячно. А тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на утримання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1 531,00 грн. на кожну дитину щомісячно, вважає даний висновок таким, що в повній мірі відповідає вимогам закону та наданим доказам, а доводи апеляційної скарги правильність цього висновку не спростовують, з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За правилом ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З досліджених доказів судом достовірно встановлено, що малолітні діти сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійно проживають з матір'ю ОСОБА_4, при цьому остання заперечує факт досягнення з батьком дітей домовленості щодо способу його участі в їх утриманні, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання спільних дітей, оскільки таким є його обов'язок як батька, визначений нормами ст.ст. 141, 180 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 183 СК України встановлено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо працевлаштування ОСОБА_3 та наявності у нього стабільного регулярного доходу, так як відповідач ні до суду першої інстанції, ні до своєї апеляційної скарги не надав жодних доказів на підтвердження рівня свого матеріального забезпечення і його джерел, а також не спростував своєї можливості сплачувати щомісячно на утримання спільних дітей аліментів у розмірі, що заявлений позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог ОСОБА_4 щодо стягнення аліментів в твердій грошові сумі, у відповідності до ст. 183 СК України, та визначення їх розміру на рівні 1531,00 грн. на кожну дитину щомісячно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він належно виконує свої батьківські обов'язки, зокрема, добровільно надає допомогу на утримання дітей, у відповідності до досягнутої з позивачем усної домовленості, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

За правилом ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Позивач ОСОБА_4 заперечує як факт досягнення з відповідачем будь-якої домовленості стосовно способів його участі в утриманні дітей, так і факт отримання від нього коштів чи іншої матеріальної підтримки.

Апелянт ОСОБА_3, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодних доказів того, що він регулярно та стабільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, суду не надав.

При цьому, посилаючись на існування таких доказів як в заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляцій ній скарзі, до заяви та скарги їх не долучив, хоча жодним чином не був позбавлений такої можливості.

В судове засідання під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 також не з'явився, ніяких документів, підтверджуючих його позицію щодо необхідності зменшення розміру аліментів до 800,00 грн. на кожну дитину, суду не надав, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта щодо його добровільної участі в утриманні дітей у відповідності до домовленостей з позивачем є недоведеними і непідтвердженими, а тому не можуть прийматися до уваги.

Посилання апеляційної скарги на те, що визначений судом розмір є непомірним, оскільки на утриманні ОСОБА_3 перебуває ще одна неповнолітня дитина, а також у нього наявні борги за житлово - комунальні послуги, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Так, за змістом ст. 182 СК України наявність у платника аліментів на утриманні інших дітей враховується судом при визначенні розміру аліментів, належних до сплати. Разом з тим, ОСОБА_3 не надав суду доказів наявності у нього на утриманні інших дітей.

Зазначаючи, що він надає допомогу неповнолітній доньці ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідач не долучив до апеляційної скарги ні документів на підтвердження того, що він є батьком вказаної особи, ні доказів понесення ним витрат на її утримання.

Тобто, вказані твердження апелянта ґрунтуються виключно на його поясненнях, а тому, в силу ст. 60 ЦПК України, не можуть прийматися до уваги.

Посилання ОСОБА_3 на наявність у нього боргів за житлово - комунальні послуги не є підставою для зменшення розміру аліментів, які він повинен сплачувати на утримання дітей, так як відповідач є особою працездатного віку, за станом здоров'я має можливість працювати та отримувати дохід на забезпечення власних потреб, в той же час надання коштів на утримання дітей у розмірі, достатньому для забезпечення їм рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, є його обов'язком як батька.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він не мав змоги подати документи на підтвердження своїх заперечень щодо визначеного розміру аліментів до суду першої інстанції через його неналежне повідомлення про дату та час судового засідання, колегія суддів відхиляє, так як вони спростовуються матеріалами справи.

Так, за змістом ст. 74 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З матеріалів справи вбачається, що повістку про виклик до суду на 12 січня 2017 року ОСОБА_3 отримав 03 грудня 2016 року, тобто, завчасно до судового засідання, як того вимагають положення ст. 74 ЦПК України. Таким чином, відповідач мав достатньо часу на збір та подання до суду доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо позову, проте жодних документів ним не було подано ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні при поданні заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги на заочне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про позбавлення відповідача можливості подати докази через невчасне повідомлення про дату та час судового розгляду є безпідставними і необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: