Провадження № 2/582/85/17
Справа № 582/1480/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Петен Я.Л.,

за участю секретаря - Коваль В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Недригайлів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Курманівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями згідно технічного паспорту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 129130 грн., в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3

Вказаний позов обґрунтований тим, що забудовником спірного будинку був батько позивача ОСОБА_3. На підставі рішення 25 сесії 5 скликання Курманівської сільської ради народних депутатів від 27 листопада 2009 року ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тобто під вищевказаним будинком. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (батька позивача), при вирішенні питання щодо оформлення спадщини з'ясувалось, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2, не зареєстровано. Нотаріусом було фактично відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину шляхом надання довідки, в якій роз`яснено щодо причин та підстав неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та необхідності звернення до суду для вирішення вказаного питання, чим представник позивача в його інтересах і скористалась.

Представник позивача ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.86).

Представник Курманівської сільської ради Сумської області, відповідача по справі, в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просить суд здійснювати розгляд справи без його участі (а.с.29).

Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази.

Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Курмани Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

У свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_2 зазначені: в графі «мати» ОСОБА_4, в графі «батько» - ОСОБА_3 (а.с.43).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер в с. Курмани Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.8).

За життя, 18 грудня 2000 року ОСОБА_3 склав заповіт, за яким все своє майно, що буде належати йому на момент смерті, заповів своїй дружині ОСОБА_4. Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Курманівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 132 (а.с. 10).

Оскільки ОСОБА_4 протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини за заповітом (а.с.45), спадщину після смерті ОСОБА_3 за законом, як спадкоємець першої черги, прийняв позивач, про що свідчать наявні у спадковій справі копії свідоцтв про право на спадщину за законом (а. с. 78-80) та витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а. с. 81-85), зокрема і щодо земельної ділянки площею 0,0700 га, кадастровий номер НОМЕР_4 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тобто під житловим будинком, право власності на який просить визнати за собою позивач (а. с. 20, 21). Вказану земельну ділянку позивач зареєстрував у встановленому законодавством порядку за собою, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а. с. 22).

Статтею 1217 ЦК України встановлені види спадкування, згідно якої спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

На підставі ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В силу вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Керуючись вищевикладеними нормами, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 належним чином у встановленому законодавством порядку прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, до спадкового майна ОСОБА_3 також належить житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1. Про те, правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на цей будинок, відсутні, у зв'язку з чим, позивач позбавлений можливості належним чином оформити спадкові права на це майно в нотаріальному порядку, про що свідчать довідка КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» № 16030 від 27 жовтня 2016 року (а. с. 11) та довідка приватного нотаріуса Недригайлівського районного нотаріального округу Юрченко А.М. від 24 жовтня 2016 року № 1595/01-16 (а.с. 9).

Як вбачається з довідки Курманівської сільської ради № 194 від 25 квітня 2016 року ОСОБА_3, що народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Костянтинів, Недригайлівського району, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно був зареєстрований в АДРЕСА_3, та на момент смерті з ним були зареєстровані дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_1. Заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчувався виконавчим комітетом Курманівської сільської ради 18 грудня 2000 року за реєстровим № 132 (його не змінено і не відмінено) (а.с.17).

Факт приналежності на праві власності спадкодавцю (ОСОБА_3.) будинку по АДРЕСА_1 підтверджується довідкою Курманівської сільської ради № 29/02-13 від 30.01.2017р. (а.с. 87), згідно якої у погосподарській книзі № 2 головою даного господарства зазначено ОСОБА_3, а також записами в самій погосподарській книзі (а. с. 88-90), з яких вбачається, що головою вказаного господарства був спадкодавець ОСОБА_3, роком побудови будинку вказано 1976 рік.

Також в матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок в АДРЕСА_1 станом на 27 жовтня 2016 року та довідка-характеристика об'єкту нерухомого майна від 27 жовтня 2016 року, виготовлених КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», згідно яких за вказаною адресою розташовані наступні споруди: житловий будинок, кухня, сараї, погріб, вбиральня, огорожі, загальна вартість будівель та споруд становить 129130 грн. (а.с. 13-16).

Після смерті ОСОБА_3 позивач вчасно звернувся до приватного нотаріуса Юрченко А.М. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 25 квітня 2016 року було заведено спадкову справу № 120/2016 (а.с.34-85) та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом і успадкував земельну ділянку під вказаним житловим будинком з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_1

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до статті 41 Конституції України та ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, право власності на нерухоме майно, що набуте до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнається державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права.

Відповідно до статті 86 Української РСР, що був чинний на час будівництва домоволодіння спадкодавцем, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, у 1976 році на час будівництва житлового будинку спадкодавцем питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР затверджено погоджену із заступником голови Верховного Суду Української РСР Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56), згідно з якою реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Вказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавець за своє життя своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 належним чином прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3, якому на праві власності належав будинок по АДРЕСА_1 але спадкодавець за життя не оформив вказане право та враховуючи неможливість отримати позивачем правовстановлюючий документ, який би підтверджував його право власності на успадкований будинок, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 321, 392, 1217, 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 174, 197, 212, 214-215, 223, 292, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Курманівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями згідно технічного паспорту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 129130 грн., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя Я. Л. Петен