Справа № 459/1194/12 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/102/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Ванівського О.М.

з участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 3 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

24 лютого 2012 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, із врахуванням уточнень, прийнятих судом, просила стягнути з відповідача на її користь майнову та моральну шкоду. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її мати ОСОБА_5 4 жовтня 2008 року о 6 годині 30 хвилин виганяла корову на пасовисько. Відповідач, керуючи транспортним засобом, вчинив наїзд на матір та корову. Тварина загинула на місці. Її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих в ДТП тілесних ушкоджень. По факту смерті ОСОБА_5. була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, провадження у якій неодноразово закривалося, постанови про закриття кримінального провадження були скасовані. На лікування матері вона (позивач) витратила кошти в сумі 8 545,54 грн., на її поховання - 2 061 грн., також вона встановила пам'ятник на могилі матері. Стверджує, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, оскільки до цього часу вона перебуває в стресовому стані. З 2008 року веде переписку з різними інстанціями в пошуках справедливості. Вона, будучи інвалідом 1-ї групи, повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, що викликано лікуванням і втратою рідної людини, витратами майнового характеру. Просить позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 3 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

В інтересах позивача рішення оскаржив її представник - ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом не враховано обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що відповідно до висновку експерта №3218/165 від 28 грудня 2010 року безпосередньою причиною смерті ОСОБА_5. визначено тромбоемболію гілок легеневої артерії, що привело до гострої легенево-серцевої недостатності. Тромбоемболія легеневої артерії могла розвинутись внаслідок перенесеної травми грудної клітки з правобічним гемопневмоторексом, переломами кісток тазу на тлі захворювань: хронічного бронхіту, гострої вогнищевої серозно-гнійної пневмонії, атеросклерозу судин мозку, гіпертонічної хвороби і хронічної ішемічної хвороби серця та тривалого перебування потерпілої у ліжку під час післятравматичного періоду. Згідно з висновком №3942/133 додаткової комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по кримінальній справі №165-0095 від 28 жовтня 2011 року синці на лівій гомілці, ділянці лівого колінного суглобу та переломи лобкової та сідничної кісток тазу зліва на тілі ОСОБА_5. утворились внаслідок прямої дії частин автомобіля марки Фольксваген Т-4, а при відкиданні тіла від автомобіля з наступним падінням пішохода на дорожнє покриття утворились синці в правій навколоочній та вилецевій ділянці, множинні садна на чолі справа, на носі, в правій вилицевій і скроневій ділянках, синець з садном в ділянці правого плечового суглобу та закрита черепно-мозкова травма. Ушкодження на лівій нижній кінцівці та переломи кісток тазу на тілі ОСОБА_5. утворились внаслідок безпосереднього наїзду а неї правої передньої частини автомобіля Фольксваген Т-4. Таким чином, стороною позивача були надані документи, які підтверджують наявність в потерпілої тілесних ушкоджень, які в подальшому спричинили її смерть, були надані докази на підтвердження наявного розміру шкоди, пояснення з даного приводу, однак суд при винесенні рішення цього не врахував.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на її доводи. Додатково пояснив, що при визначенні розміру моральної шкоди позивач виходила із стану свого здоров'я, тяжкості втрати - смерті матері, тривалості душевних страждань, які не припинені та тривають до даного часу. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, оглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 23 серпня 2013 року; колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 4 жовтня 2008 року о 6 годині 30 хвилин у с.Йосипівка Радехівського району Львівської області, ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив наїзд на ОСОБА_5. - матір позивача та тварину (корову). В результаті цього ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, тварина загинула на місці. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5. померла.

21 травня 2009 року прокуратурою Радехівського району Львівської області по факту ДТП порушено кримінальну справу за ознаками ч.2 ст. 286 КК України.

Провадження у справі неодноразово закривалося, але постанови про його закриття були скасовані.

Останньою ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 на постанову заступника начальника слідчого відділу Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 9 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження, постанова від 9 грудня 2016 року скасована. Кримінальне провадження перебуває у провадженні слідчого відділу Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області. На час вирішення цього спору судом рішення в межах кримінального провадження не прийняте.

Згідно постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 12 листопада 2008 року у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_4 4 жовтня 2008 року о 6 годині 30 хвилин в с.Йосипівка Радехівського району Львівської області, керуючи транспортним засобом «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на тварину, чим порушив ПДР. У судовому засіданні правопорушник вину визнав повністю. Окрім цього його вина стверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Зазначена постанова не оскаржена. Ці обставини встановлені також рішенням Апеляційного суду Львівської області від 2 березня 2011 року, яке набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не подано суду жодного допустимого доказу на підтвердження неправомірних дій відповідача ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_5., того, що між діями водія та смертю потерпілої є безпосередній причинний зв'язок, вини саме ОСОБА_4 у смерті ОСОБА_5.

Розглядаючи даний спір та приймаючи рішення у справі, суд не звернув уваги та не надав належної правової оцінки тим обставинам, що шкода, заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки і питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому, повинно вирішуватися з урахуванням вимог норм матеріального права, які застосовуються до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 цього Кодексу передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди, завданої, зокрема, джерелом підвищеної небезпеки передбачені у статтях 1166, 1167,1187 ЦК України. Згідно з положеннями частини другої статті 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Така позиція міститься у рішенні Конституційного Суду україни у справі № 7-рп/2014.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, у тому числі і моральна, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв'язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Частиною 5 ст.1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої у зв'язку з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, належить виходити з презумпції вини. У цій частині мається на увазі умисел потерпілого на завдання шкоди. Якщо ж особа умисно, наприклад, порушила правила дорожнього руху і свідомо не допускала завдання їй шкоди джерелом підвищеної небезпеки, підстав для звільнення особи, відповідальної за шкоду, від обов'язку відшкодувати шкоду немає, оскільки за таких обставин відсутній умисел на завдання шкоди.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

За змістом статті 1167, частин 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи (постанова Верховного Суду України від 5 березня 2012 року у справі № 6-96цс11, постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2012 року у справі № 6-114цс12; постанова Верховного Суду України від 5 грудня 2012 року у справі 6-145цс12).

Колегія суддів при вирішенні спору виходить з доказів, що надані сторонами.

Докази, які б достовірно підтверджували витрати майнового характеру (вартість пам'ятника, розмір витрат на похорон та лікування потерпілої у ДТП) відсутні. Тому в частині позову щодо задоволення майнової шкоди належить відмовити.

Відповідно до висновку експерта №3218/165 від 28 грудня 2010 року безпосередньою причиною смерті ОСОБА_5. визначено тромбоемболію гілок легеневої артерії, що привело до гострої легенево-серцевої недостатності. Тромбоемболія легеневої артерії могла розвинутись внаслідок перенесеної травми грудної клітки з правобічним гемопневмоторексом, переломами кісток тазу на тлі захворювань: хронічного бронхіту, гострої вогнищевої серозно-гнійної пневмонії, атеросклерозу судин мозку, гіпертонічної хвороби і хронічної ішемічної хвороби серця та тривалого перебування потерпілої у ліжку під час післятравматичного періоду. З висновку № 3942/133 додаткової комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по кримінальній справі від 28 жовтня 2011 року вбачається, що синці на лівій гомілці, на ділянці лівого колінного суглобу, переломи лобкової і сідничної кісток тазу зліва а тілі ОСОБА_5. утворились внаслідок прямої дії частин автомобіля марки Фольксваген Т-4, реєстраційний номер НОМЕР_1, а при відкиданні тіла від автомобіля з наступним падінням пішохода на дорожнє покриття утворились синці в правій навколоочній та вилицевій ділянках, множинні садна на чолі справа, на носі, в правій вилицевій і скроневій ділянках, синці з садном в ділянці правого плечового суглобу за закрита черепно-мозкова травма. Ушкодження на лівій нижній кінцівці та переломи кісток тазу на тілі ОСОБА_5. утворились внаслідок безпосереднього наїзду на неї правою передньою частиною вказаного автомобіля. З підсумків, викладених у акті судово-медичного дослідження № 002/2009 від 2 січня 2009 року вбачається, що смерть ОСОБА_5. настала внаслідок поєднаної травми тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася забоєм головного мозку, перелому лобкової і сідничної кісток тазу зліва, закритої тупої травми грудної клітки у вигляді правобічного пневмогемотораксу, множинних забоїв тіла, що призвело до травматичного шоку (т.2 а.с.42-45). Такі висновки містяться у висновку експерта № 206/14 від 12 лютого 2015 року (т.2 а.с.157-162).

Колегія суддів виходить з того, що тілесні ушкодження ОСОБА_5. спричинено внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під керуванням відповідача. Смерть потерпілої наступила внаслідок поєднаної травми тіла.

Виходячи з вимог проаналізованих норм матеріального права, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», колегія суддів прийшла до висновку, що позивачеві спричинена моральна шкода. Така шкода проявилася у травмування ОСОБА_5. та непоправній для позивача втраті - смерті матері, пов'язаними з цим додатковими витратами, які зобов'язана була здійснювати позивач для організації свого життя і побуту.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості; враховує характер і обсяг і тривалості страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала позивач непоправність втрати. Колегія суддів враховує стан здоров'я позивача, яка є інвалідом першої групи - людиною з обмеженими можливостями, і особливо тяжко переносить зазначені страждання, що потребує від неї величезних зусиль для організації свого життя та побуту, подолання шкідливих наслідків, які спричинені завданням моральної шкоди. Додатково позивач змушена була нести втрати майнового характеру для поховання матері, увіковічення її пам'яті.

З урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду, яке ухвалене з порушенням норм матеріального права, не можна визнати законним та обґрунтованим. Відтак, це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди. Колегія суддів вважає, що моральну шкоду належить стягнути в розмірі 50 000 грн.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 3 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді