Провадження № 22-ц/773/47/17 Категорія: 19 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Осіпука В.В.

секретар Кирилюк О.О.

з участю: ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про розірвання договору та кредитно-заставного договору, стягнення неустойки і відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

22 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.01.2016 року представником ФОП ОСОБА_5, їй було запропоновано встановити ПВХ конструкції на вигідних умовах і вона погодилась на дану пропозицію. Того ж дня були проведенні необхідні заміри на балконі її квартири. В подальшому вона погодилась на зазначену пропозицію та підписала надані представником ФОП ОСОБА_5 тексти договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року, заяву позичальника № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, графіку погашення до даного кредитно-заставного договору від 23.01.2016 року та довідки про умови кредитування Акцент-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту від 23.01.2016 року.

28.01.2015 року вона зверталась з відповідними заявами до ФОП ОСОБА_5 та ПАТ«Акцент-Банк» про розірвання відповідно договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року та кредитно-заставного договору №ABHORG131510226 від 23.01.2016 року, однак отримала відмову. Зазначає, що ПВХ конструкцій від ФОП ОСОБА_5 не отримувала, грошових коштів їй за кредитно-заставним договором публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» не перераховувалось.

В подальшому, уточнивши позовні вимоги зазначила, що протягом встановленого терміну, визначеного у п.3.2 договору, конструкції їй не були поставлені та не передані. Виконавець порушив строки поставки замовлення, що є істотним порушенням умов договору.

Тому просила розірвати договір та стягнути пеню, розраховану на день постановлення рішення у справі.

Також просила розірвати кредитно-заставний договір, покликаючись на те, що після укладення кредитно-заставного договору вона звернулась до банку про відкликання своєї згоди на укладення договору відповідно до положень п.6 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів», однак, банк коштів не повернув.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 01.11.23016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1Я подала скаргу у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 січня 2016 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій (а.с. 4).

Згідно з наданим позивачем примірником договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій, він укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5

Також, 23 січня 2016 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № ABHORG131510226 від 23.01.2016 року. ОСОБА_1 була ознайомлена з графіком погашення кредиту до даного кредитно-заставного договору та з довідкою про умови кредитування Акцент-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту від 23.01.2016 року(а.с. 6-8).

Як вбачається з матеріалів справи 28.01.2015 року ОСОБА_1 зверталась з відповідною заявою до ФОП ОСОБА_5 про розірвання договору за індивідуальним номером замовлення 087-580 на виготовлення та передачу ПВХ конструкцій від 23.01.2016 року.

З ксерокопії заяви ОСОБА_1 про розірвання кредитно-заставного договору вбачається, що вона адресована Публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк», який заперечує таке звернення, а у позивача докази про подання такої заяви відсутні.

В обгрунтування вимог про розірвання договору індивідуального замовлення ОСОБА_1 зазначила, те, що відповідач допустив істотне порушення умов договору, яке полягає у порушенні строків виконання взятих на себе зобов'язання щодо виготовлення ПВХ конструкцій.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10, ч.І ст. 60 ЦПК України позивач, як особа, що бере участь у справі, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Усупереч вимог зазначених статтей процесуального закону ОСОБА_1 не подала належних і допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем строків виконання зобов'язання за договором, а також на спростування доказів, наданих відповідачем про виготовлення і поставку у визначений договором строк ПВХ конструкцій.

Зокрема, листом від 12.02.2016 року ФОП ОСОБА_5 повідомив позивача про те, що замовлені ОСОБА_1 ПВХ конструкції виготовлені і можуть бути доставлені на її адресу, тобто, у строки, передбачені договором (а.с.6, 21). Виріб за договором позивач від ФОП ОСОБА_5 не отримала, що підтверджується копією акту прийому-передачі листами направленими ФОП ОСОБА_5 на адресу замовника (а.с. 40, 42).

Указана обставина додатково підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6, правових підстав не брати до уваги такі показання позивач та її представник не навели, а їх доводи про упереджене показання свідка є надуманими.

Крім цього, при розгляді справи апеляційним судом позивач пояснила, що виготовлені позивачем ПВХ конструкції не підходять їй оскільки не відповідають існуючим розмірам балкону, що є підтвердженням доказів відповідача про виготовлення замовлення поставку позивачу.

У зв'язку з недоведеністю несвоєчасного виготовлення замовлення за договором, тобто, недоведеності обставин, на які позивач при зверненні до суду покликалася як на підставу розірвання договору на виготовлення ПВХ конструкцій, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення неустойки і моральної шкоди.

Виходячи із положень п.5 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі- Закону) споживач має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди унаслідок недоліків продукції (дефекту продукції). ОСОБА_1 в обґрунтування заподіяної моральної шкоди указала на істотне порушення умов договору, яке полягає у порушенні строків виконання зобов"язань, та зазначила про тиск установи банку на сплату кредитних коштів, що не передбачено Законом як підстава для відкодування моральної шкоди. Не довела остання також і передачених ст. 23 ЦК України підстав для відшкодування шкоди.

Позовні вимоги про стягнення неустойки з підстав істотного порушення договору відповідачем не грунтуються на положеннях ч.5 ст. 653 ЦК України, які передбачають, що розірвання договору слугує підставою для відшкодування збитків, оскільки у такому випадку зобов'язання сторін припиняються. Стягнення неустойки, виходячи із сукупного аналізу положень статтей 611, 653 ЦК України, ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закону) можливе, якщо особа, незважаючи на порушення зобов"язання, бажає продовження правовідносин і виконання зобов'язання і при цьому має право на стягнення неустойки. Отже, вимоги про розірвання договору і стягнення неустойки з наведених у позовній заяві підстав є взаємовиключними.

Положення Розділу 4 укладеного між сторонами Договору передбачають відповідальність виконавця у вигляді сплати неустойки у разі порушення строків виконання договору, однак, порушення таких строків позивачем не доведено.

Покликання ОСОБА_1 у позовній заяві на ч.4 ст.10 Закону є безпідставним, оскільки цією нормою урегульовані правовідносини сторін договору у зв'язку з виявленими недоліками у роботі. Однак, позивач не заявляла вимог про розірвання договору у зв'язку з недоліками у роботі. Доводи позовної заяви та пояснення під час розгляду справи зводились до порушення ОСОБА_5 строків виготовлення, поставки і передачі ПВХ конструкцій (товару), що не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні (а.с. 51, 52).

Виходячи із принципу диспозитивності судового процесу, закріпленого статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому суд позбавлений можливості застосувати інші підстави для захисту права позивача, ніж указані нею у позовній заяві.

У разі, якщо відповідачем виготовлено товар неналежної якості, або такий, що не відповідає умовам замовлення, або не додержано вимог Закону, остання і на даний час не позбавлена права звернутися за захистом своїх прав до суду.

Пунктом 3.7 Договору передбачено право ФОП ОСОБА_5 залучати третіх осіб до виконання Договору. Тому надіслання повідомлення ТзОВ «Престиж Групп» про те, що замовлення на прізвище ОСОБА_1 на підприємство не надходило не має правового значення при вирішенні даного спору, оскільки сторони не обумовлювали у Договорі про можливість залучення до виконання Договору конкретної особи чи підприємства.

Висновок суду про відсутність підстав для розірвання кредитно-заставного договору відповідає встановленим обставинам справи і грунтується на законі.

Частиною 6 ст.11 Закону передбачено порядок відкликання згоди споживача на укладення договору про надання споживчого кредиту, якого ОСОБА_1 не додержалась. Зокрема, згідно з цією нормою права, споживач зобов'язаний подати заяву про відкликання згоди особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодацю до закінчення встановленого законом 14-денного строку з моменту передачі примірника укладеного договору, а також одночасно повернути кредитодавцю кошти. ОСОБА_1 не подала доказів про виконання вимоги про порядок відкликання згоди. Як встановлено, кошти банку не повертались.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Ухвала набрала законної сили 06 лютого 2017 року.

Суддя апеляційного суду А. К. Карпук

Помічник судді І. О. Коритнюк