Справа № 752/8567/16-ц
Провадження по справі № 2/752/823/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15.03.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хоменко О.Л.,

при секретарі Павлюху П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «УКРІНКОМ» про визнання іпотечного договору частково недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом про визнання іпотечного договору частково недійсним .

Свої вимоги мотивує тим, що 15.11.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Український інноваційний банк» на виконання кредитного договору №4991 від 14.11.2013 року був укладений іпотечний договір, предметом якого стала чотирикімнатна квартира №17 загальною площею131,90 кв.м, житловою 83,10 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Вважає, що договір іпотеки не відповідає вимогам Цивільного кодексу України, в зв`язку з чим має бути визнаний недійсним з моменту його укладання.

Так, починаючи з 2004 року вона проживала однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_2 та перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народилась донька ОСОБА_3

Так, як квартира АДРЕСА_1 є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, відповідач ПАТ «Український інноваційний банк» зобов'язаний був отримати згоду іншого з подружжя на укладення договору щодо цього майна, чого він не зробив.

Просить визнати частково недійсним іпотечний договір від 15.11.2013 року в частині передачі в іпотеку чотирикімнатної квартири №17 загальною площею131,90 кв.м, житловою 83,10 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності; виключити запис про іпотеку №3405804 від 15.11.2013 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; виключити запис про обтяження (заборону на нерухоме майно) №3405662 від 15.11.2013 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити .

Відповідач з позовом згідний і пояснив, що дійсно з 2004 року перебував з позивачем у фактичних шлюбних відносинах, в період яких народилась дитина.

При укладенні іпотечного договору ніхто не з`ясовував у нього інформацію щодо перебування у шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, внаслідок чого не була отримана згода позивача на укладення договору, що стосується їх спільного майна.

Не заперечує проти визнання іпотечного договору частково недійсним та виключення записів про іпотеку та обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представник відповідача ПАТ «Укрінком» в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що позивачем не надано доказів, того, що предмет іпотеки є її з відповідачем спільною сумісною власністю.

Вважає, що за таких обставин згоди позивача при передачі майна в іпотеку не вимагалось і просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 15.11.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Український інноваційний банк» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №4991 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 15.11.2013 року був укладений іпотечний договір, предметом якого стала, зокрема, чотирикімнатна квартира №17 загальною площею 131,90 кв.м, житловою 83,10 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с.2).

Згідно п.2.3 іпотечного договору іпотекодавець підтверджує, що предмет іпотеки належить йому на праві особистої приватної власності, що підтверджується його заявою, яка передана нотаріусу для вчинення правочину.

Відповідно до ст.6 ч.2 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників.

Згідно ст.21 ч.ч.1,2 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст.36 ч.1 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Ст.368 ч.3 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.65 ч.1 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст.65 ч.3 СК України згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач та відповідач на день укладення іпотечного договору в зареєстрованому шлюбі не перебували; факт проживання в зазначений період однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в судовому порядку не встановлений, в зв`язку з чим підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, відсутні.

Посилання позивача на висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа №6-1568 цс15) та від 07.10.2015 року (справа №6-1622 цс15) суд до уваги не бере, так як в них йдеться про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого подружжя.

Позивачем факт недобросовісності відповідачів щодо отримання її згоди при укладенні іпотечного договору не доведений, як і не доведений факт належності майна на праві спільної сумісної власності їй та відповідачу ОСОБА_2

За таких обставин суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 21,36,65,74 СК України, ст.368 ЦК України, ст.6 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України. суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «УКРІНКОМ» про визнання іпотечного договору частково недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: