УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №HAH2GA від 20 грудня 2007 року; визнати недійсним договір іпотеки від 24 грудня 2007 року; визнати недійсним договір поруки від 20 грудня 2007 року; зобов'язати державного нотаріуса зняти заборону відчуження нерухомого майна; стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» збитки у розмірі 7268,72 доларів США, та у відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Позов мотивовано тим, що 20 грудня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 13900 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 11,04% терміном до 20 грудня 2022 року. ОСОБА_4 вважає, що його було введено в оману внаслідок ненадання повної та всебічної інформації щодо сукупної вартості кредиту, замовчування та перекручування реальної ціни фінансової послуги, та не проведення переддоговірної роботи, тому посилаючись на вимоги ч. 1,3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, та п. 1 ст. 230 ЦК України, звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягала в ігноруванні його пропозицій банку про реструктуризацію кредиту та перерахунку заборгованості за курсом іноземної валюти станом на дату укладання кредитного договору, внаслідок чого позивача почував себе в стані депресії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 грудня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір № HAH2GA.

Відповідач, відповідно до п. 1.1, 7.1 укладеного договору виконав свої зобов'язання та надав позичальникуОСОБА_4 грошові кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 20 грудня 2007 року по 20 грудня 2022 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 13 900 доларів США на поліпшення житлових умов, а також у розмірі 2 532,60 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 24 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки №HAН2GА, посвідчений державним нотаріусом Печеніжського нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П. зареєстровано в реєстрі за №2113. (а.с. 12-17).

У Додатку №1 до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» міститься детальний опис умов кредитного договору, викладений за допомогою таблиці, що в повній мірі надало позивачу можливість ознайомлення з умовами кредитного договору.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що волевиявлення ОСОБА_4 під час укладання кредитного договору було вільним, відповідало його інтересам, та було направлено на отримання кредиту для купівлі житлового будинку, при цьомубанком було дотримано вимог п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскількидоводи позивача про недійсність кредитного договору не знайшли свого підтвердження під час судового засідання, у зв'язку з чим підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні, тому і наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, зокрема про відшкодування збитків, в даному випадку не застосовано.

Крім того, не було встановлено протиправності дій відповідача та взагалі факту спричинення шкоди позивачу, тому відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Висновки судів попередніх інстанцій в цій частині узгоджуються з роз'ясненнями викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 січня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». ( Із змінами).

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська