Справа № 351/71/15-ц
Провадження № 22-ц/779/158/2017
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М. В.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Тучапської сільської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування рішення Тучапської сільської ради №8 від 31 березня 2011 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 вересня 2011 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Снятинського районного суду від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з позовом до Тучапської сільської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посилаючись на те, що у 2001-2003 роках проводилася реорганізація (розпаювання) колективних сільськогосподарських підприємств: колгоспів, агрофірм в тому числі і агрофірми «Верховина». Працівникам агрофірми органами місцевого самоврядування були видані свідоцтва про право власності на майновий пай члену КСП (майнові сертифікати), зокрема і їм (позивачам) ОСОБА_2 вартістю майна 990 грн та ОСОБА_3 вартістю майна 1 145 грн. Позивачі, як і інша частина співвласників в кількості 200 осіб, подали заяви про вихід із агрофірми та виділення їм майнових паїв в натурі, з передачею майна на суму майнових паїв - ОСОБА_7, уповноваженому від пайовиків відповідно до їх заяв, тобто керівнику ПП «Ярослав і К». Їх частка знаходиться у переданому в управління ОСОБА_7 майні, в тому числі і у спірних телятнику та навісі для сіна. Таким чином вони стали співвласниками виділеного майна, яким вони мали право розпоряджатися на власний розсуд. Протягом 2006 - 2011 років відповідач ОСОБА_6 скупила майнові паї у 24 інших співвласників та оформила право власності на телятник та навіс всупереч закону, подавши до ргану місцевого самоврядування підроблені документи, а 16.09.2011 року ОСОБА_6 відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлової будівлі відчужила спірні нежитлові приміщення відповідачу ОСОБА_5 за 80 000,00 грн, чим порушила права позивачів на спірне майно.

Просили визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Тучапської сільської ради № 8 від 31 березня 2011 року про оформлення права власності на нежитлові приміщення, а саме: приміщення старої стайні (телятник № 1) та навіс для сіна (1970 року побудови), які розташовані по АДРЕСА_1, за ОСОБА_6; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_6 виконавчим комітетом Тучапської сільської ради 5 липня 2011 року на підставі вказаного рішення, зареєстрованого обласним комунальним підприємством «Коломийське МБТІ» 13 липня 2011 року; визнати недійсним та скасувати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі ( телятника № 1 та навісу для сіна), розташованих по АДРЕСА_1 від 16 вересня 2011 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Снятинського районного суду від 09 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним рішення виконкому Тучапської сільської ради №8 від 31 березня 2011 р. про оформлення права власності на нежитлові приміщення, а саме: приміщення старої стайні (телятник №1) та піднавіс для сіна (1970 року побудови), які знаходяться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Визнано незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_6 виконавчим комітетом Тучапської сільської ради 05.07.2011 р. на підставі рішення цієї ж ради №8 від 31 березня 2011 р., зареєстрованого ОКП «Коломийське МБТІ» 13 липня 2011 р. за реєстраційним номером 34051047, номер запису 732.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилися позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині відмови у задоволенні позову подали апеляційну скаргу в якій посилаються на незаконність, необґрунтованість рішення в частині відмови у позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Зазначили, що відповідач ОСОБА_6 на підставі підроблених документів отримала рішення Тучапської сільської ради, а також отримала право власності на нежитлові приміщення: телятник № 1 та навіс для сіна, Після виготовлення правовстановлюючих документів на вказані приміщення 16 серпня 2011 року продала їх відповідачу ОСОБА_5

Не погоджуються із рішенням суду щодо застосування положень ч. 2 ст. 388 ЦК України є некоректним, оскільки відповідач ОСОБА_5 придбав викрадене у них майно по цивільно-правовому договору у ОСОБА_6, а не в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Просять рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлових будівель, телятника та навісу для сіна, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

В іншій частині, а також жодним із відповідачів, рішення суду не оскаржено.

Зазначена справа була предметом розгляду апеляційної та касаційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року, яким було відмовлено у задоволенні позову, скасоване, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с. 205-207).

У судовому засіданні представники апелянтів доводи апеляційної скарги підтримали. Представник відповідача ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з»явилася, причини неявки не повідомила, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник Тучапської сільської ради у судове засідання не з»явився, суду подана заява про розгляд справи за відсутності відповідача.

Вислухавши представника апелянта ОСОБА_8 - ОСОБА_9, представника апелянта ОСОБА_3. - ОСОБА_10, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_11, суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є необгрунтованою, виходячи з наступного.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки рішення суду оскаржено лише позивачами і лише в частині відмови у задоволенні позову, то лише в цій частині, відповідно ст. 303 ЦПК України, воно переглядається апеляційним судом. В іншій частині рішення суду не переглядається.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з положень ст. 393 ЦК України, встановивши, що свідоцтво про право власності на спірне майно видано на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, визнав незаконними це рішення і правовстановлюючий документ, виданий на його підставі (свідоцтво).

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника та навусі для сіна) від 16.09.2011 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, суд виходив з того, що позивачі обрали не той спосіб захисту своїх прав.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката), позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право на пайовий фонд майна агрофірми «Верховина» на території Тучапської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області. Загальна вартість майна пайового фонду становить 990 грн та 1145 грн. відповідно (а.с. 11,12).

Зі змісту позовної заяви та виписки з протоколу №2 зборів уповноважених членів агрофірми «Верховина» від 23 липня 2000 року вбачається, що позивачам та іншим членам даної агрофірми за списком (а.с. 16-25) вирішено видати майновий пай в натурі згідно переліку. При цьому майно передано ОСОБА_7, уповноваженому від пайовиків відповідно до їх заяв (а.с. 13,14). Відповідно до акту прийому-передачі майна (а.с.15) вбачається, що у цей же день, 23.07.2000 року, ОСОБА_7, який є керівником ПП «Ярослав і К» прийняв у користування майно вартістю 28583 грн.

Згідно відомостей із Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державна реєстрація юридичної особи АГРОФІРМА «ВЕРХОВИНА» припинена 09.06.2008р. на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.12.2007 р. (а.с.49).

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що акт-прийому передачі майна від 11.03.2011 року, є протиправним, оскільки він підписаний представником юридичної особи, діяльність якої була вже припинена.

Крім того, ухвалою Городенківського районного суду від 27 листопада 2014 року, яка набрала законної сили 05.12.2014р., ОСОБА_6 звільнена від кримінальної відповідальності за вчиненні злочинів передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України у зв'язку з закінченням строку притягнення її до кримінальної відповідальності за фактом підроблення акт прийому-передачі майна, а саме приміщення старої стайні (телятника № 1) та піднавіса для сіна та оформлення права власності на це майно у настопному (а.с.54-56).

Отже, перехід права власності на спірне майно (приміщення старої стайні (телятник № 1) та навіс для сіна) до ОСОБА_6 відбувся всупереч закону і цей факт встановлений ухвалою суду у кримінальній справі, яка набрала законної сили, тому відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Оскільки виконавчим комітетом Тучапської сільської ради на підставі акту прийому-передачі від 11 березня 2011 року прийнято рішення №8 від 31 березня 2011 року про оформлення права власності за ОСОБА_6 на нежитлові приміщення (а.с.50), а саме: приміщення старої стайні (телятник №1) та піднавіс для сіна (1970 року побудови), які знаходяться по АДРЕСА_1, та видано їй свідоцтво про право власності на це нерухоме майно від 05.07.2011 року (а.с.51), що зареєстрованого ОКП «Коломийське МБТІ» 13 липня 2011 року за реєстраційним номером 34051047, номер запису 732.(а.с.52), тому суд дійшов правильного висновку про протиправність рішення виконавчого комітету та недійсність свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 16 вересня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3021, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_5 купив нежитлову будівлю (телятник № 1), розташований по АДРЕСА_1, площею 1713,8 кв.м., а також навіс для сіна, площею 395,4 кв.м. за 80 000 грн.00 коп. (а.с.53)

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, зокрема, у разі, якщо вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Таким чином, не має жодного значення у даному випадку той факт, що не встановлена недобросовісність ОСОБА_5 при укладенні договорів купівлі-продажу з ОСОБА_6

У даному випадку застосовується віндикація як спосіб захисту цивільного права, оскільки вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції ( ч. 1 ст. 216 ЦК України) може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину, коли сторони повертаються у первісне становище. Але майно не може бути повернуто ОСОБА_6, оскільки вона не мала на нього права взагалі, тому належним способом захисту цивільного права позивачів є віндикаційний позов, сутністю якого є витребування майна з чужого володіння.

У даному випадку хоча і діє презумпція добросовісності набувача ОСОБА_5, але і у цьому випадку він зобов»язаний повернути набуте майно відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Оскільки позов про витребування майна з чужого володіння позивачами не заявлений, а вони просять визнати недійсним договір купівлі-продажу, стороною якого не являються, тому суд дійшов вірного висновку про те, що ними обрано не той спосіб захисту порушених прав.

По суті судом ухвалено правильне рішення, а відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, тому воно підлягає залишенню без мін, оскільки суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову через неправильно обраний позивачами спосіб захисту цивільних прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 09 грудня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.О. Максюта

Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк