Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/348/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря Євтушенко М.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Черкаська міська рада, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у січні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом, вказавши, що більше 20 років була знайома із ОСОБА_5, яка мешкала у м. Черкаси по вул. Сєдова, 70 та померла 14.11.2014 року. Між нею та ОСОБА_5 склалися дружні, довірчі стосунки. ОСОБА_5 часто хворіла та потребувала догляду і лікування, а ОСОБА_1, як медичний працівник надавала їй таку допомогу за рекомендаціями лікарів. ОСОБА_5 мала власну доньку ОСОБА_6 з якою в неї не склалися відносини. ОСОБА_5 часто скаржилася на доньку, що та не навідує матір, не піклується про неї. 23.11.2010 року ОСОБА_6 померла. В результаті тривалого спілкування, за твердженням позивача, вона та ОСОБА_5 звикли один до одного і у липні 2008 року ОСОБА_5 запропонувала їй спільне проживання мотивуючи це тим, що вона вже похилого віку, стан здоровя не дозволяє їй турбуватися про себе, донька не цікавиться її життям, попереду осінь та зима і їй страшно залишатися на самоті, крім того їй потрібна допомога по господарству, а рідніше ОСОБА_1 в неї нікого не має та ніхто так не піклується про неї як позивач. Вона погодилася на пропозицію ОСОБА_5 та з липня 2008 року разом зі своїм сином переїхала жити у будинок по вул. Сєдова, 70. Разом із ОСОБА_5 вони вели спільне господарство, в них був спільний бюджет, спільні витрати. Крім того ОСОБА_5 обговорювала з нею питання оформлення спадщини, але позивач відкладала це питання мотивуючи це тим, що ОСОБА_5 буде ще довго жити і складання заповіту передчасне. Однак коли в черговий раз погіршився стан здоровя ОСОБА_5 і та попросила викликати нотаріуса то 10.11.2014 року прибувши до будинку №70 по вул. Сєдова у м. Черкаси нотаріус повідомила, що для складання заповіту потрібна довідка про присвоєння ОСОБА_5 ідентифікаційного номеру, яка в неї була відсутня. Тоді нотаріус посвідчила довіреність від імені ОСОБА_5, якою та уповноважила ОСОБА_1 на отримання пенсії та оформлення в органах податкової служби ідентифікаційного номеру. Після цього скласти заповіт не вдалося оскільки стан здоровя ОСОБА_5 погіршився та ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 переїхали до будинку матері позивачки за адресою м. Черкаси пров. Матросова, 43/2, оскільки там умови для проживання були кращі. 14.11.2014 року в будинку по пров. Матросова, 43/2 ОСОБА_5 померла та позивачка займалася її похованням. Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння по вул. Сєдова, 70 у м. Черкаси. Звернувшись до нотаріуса ОСОБА_1 отримала відмову в оформленні спадщини у звязку із тим, що між нею та спадкодавцем відсутні родинні відносини. При цьому ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, яка приходиться їй рідною тіткою. У листопаді 2015 року ОСОБА_4 зверталася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у звязку із пропуском строку на прийняття спадщини. Разом із тим трирічний строк оскарження даної постанови нотаріуса ще не сплив, а отже ОСОБА_4 може звернутися до суду за захистом своїх прав як спадкоємця і саме тому ОСОБА_1 вказала її в якості відповідача за своїм позовом. За таких обставин позивач просила суд ухвалити рішення яким встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однієї сімєю понад пять років та визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та підтвердили обставини викладені у позові. Позивач додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_4 це донька рідної сестри ОСОБА_5. Із ОСОБА_5 позивач познайомилася через свою матір з якою та разом працювала. Спочатку до ОСОБА_5 в будинок №70 по вул. Сєдова переїхав її чоловік ОСОБА_7, а потім і вона з сином. ОСОБА_5 хворіла на артрит, трофічні язви та інші захворювання, які заважали їй вільно пересуватися. У ОСОБА_5 було власне господарство, яке вони разом доглядали. Взаємовідносини між нею та ОСОБА_5 були як між матірю та донькою. В будинку у ОСОБА_5 була власна окрема кімната, а в інших двох кімнатах проживали вона із чоловіком та їх син. Не дивлячись на те, що вона зареєстрована та має квартиру у м. Києві вона там не проживала, а жила в будинку ОСОБА_5. Разом із ОСОБА_5 вони мали спільний бюджет який складався із пенсії ОСОБА_5, доходів ОСОБА_7 який надавав послуги перевезення, її доходів від послуг масажу, та доходів від продажу козячого молока та сиру. Рідна донька ОСОБА_5 ОСОБА_1 до матері не приходила та не цікавилась її життям.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася. Подала письмову заяву в якій заперечувала проти позову ОСОБА_1 посилаючись на те, що позивач та ОСОБА_5 хоча і проживали разом однак не були родичами. Натомість вона є племінницею ОСОБА_5 та бажає успадкувати майно, яке залишилося після її смерті, однак не має коштів, щоб звернутися до адвоката та подати до суду відповідний позов. Просила проводити розгляд справи без її участі (а.с. 75).

Представник третьої особи Черкаської міської ради позовні вимоги ОСОБА_1 вважав незаконними та просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому посилався на те, що позивачем не доведено факт проживання однією сімєю із ОСОБА_5. Попередньо у 2015 році звертаючись до суду із заявою в окремому провадженні про встановлення факту проживання однією сімєю (справа №711/2192/15-ц) ОСОБА_1 по іншому викладала важливі для справи обставини, зокрема вказувала, що спільне проживання із ОСОБА_5 почалося з кінця 2008 початку 2009 року у зимовий період, в той час як у розглядуваній справі вже стверджує що живе спільно з ОСОБА_5 із липня 2008 року. Той факт, що свідки купували молоко у ОСОБА_1 в будинку №70 по вул. Сєдова не свідчить про те, що вона та ОСОБА_5 жили як одна сімя. Не зрозуміло для чого було перевозити ОСОБА_5 за декілька днів до смерті із власного будинку в будинок матері ОСОБА_1 замість того, щоб доставити її до медичного закладу де б їй надали необхідну допомогу.

Суд вислухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, оголосивши заяву відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_5 померла 14.11.2014 року у місті Черкаси, що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії І-СР №249037 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2000 року, - ОСОБА_5 належить жилий будинок із надвірними спорудами по вул. Сєдова, 70 у м. Черкаси (а.с. 52).

На день смерті ОСОБА_5 разом із нею в будинку №70 по вул. Сєдова був зареєстрований (з 02.11.2005 року) ОСОБА_7, що підтверджено відомостями Будинкової книги (а.с. 54-59).

Позивач ОСОБА_1 згідно відмітки в паспорті громадянина України з 30.06.2005 року зареєстрована у м. Києві (а.с. 4) та є власником квартири по вул. Булаховського, що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину від 13.06.2005 року (а.с. 99).

За повідомленням Другої черкаської державної нотаріальної контори від 17.02.2017 року (а.с. 23-34) після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори 29.04.2015 року із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 що мешкає у м. Києві по вул. Булаховського; свідоцтва про право на спадщину не видавалися; заповіт ОСОБА_5, яка померла 14.11.2014 року не складала.

Постановою державного нотаріуса ОСОБА_8 від 09.02.2016 року (а.с. 7) відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними спорудами у м. Черкаси по вул. Сєдова, 70 оскільки між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відсутній родинний звязок.

Постановою державного нотаріуса ОСОБА_8 від 11.11.2015 року (а.с. 51) відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними спорудами у м. Черкаси по вул. Сєдова, 70 оскільки ОСОБА_4 у встановлений законом строк не подала заяви про прийняття спадщини та не проживала постійно із спадкодавцем.

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю із ОСОБА_5.

За заявою ОСОБА_1 судом було відкрито провадження у цивільній справі №711/2192/15.

За результатами розгляду справи №711/2192/15-ц судом було ухвалено рішення від 18.09.2015 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1, яке було скасовано Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16.11.2015 року. Заява ОСОБА_1 в порядку окремого провадження апеляційним судом була залишена без розгляду у звязку із наявністю спору про право.

Матеріали цивільної справи №711/2192/15-ц оглянуті в судовому засіданні при розгляді позову ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК України), - сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. При цьому для визнання спадкоємцем четвертої черги за законом не достатньо самого лише факту проживання в одному приміщенні із спадкодавцем.

Однак досліджені судом докази позивача щодо обставин, які мають істотне значенні у розглядуваній справі є суперечливими.

Так ОСОБА_1 посилалася на те, що спільно однією сімєю проживала із ОСОБА_5 з липня 2008 року до дня смерті останньої 14.11.2014 року.

На підтвердження своїх доводів позивач надала суду зокрема і Акт від 28.01.2016 року затверджений Головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Кривалівський» та підписаний громадянами ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 (а.с. 42).

В той же час у вказаному Акті зазначено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 проживали спільно з липня 2008 року по вересень 2014 року, що суперечить поясненням позивачки.

Крім того звертаючись до Придніпровського районного суду м. Черкаси в порядку окремого провадження (справа №711/2192/15-ц) із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю, ОСОБА_1 у своїй заяві від 13.03.2015 року зазначала, що почала спільне проживання із ОСОБА_5 в зимовий період з кінця 2008 початку 2009 року та надала суду Довідку за підписом членів вуличного комітету (у тому числі ОСОБА_9, яка підписала і Акт від 28.01.2016 року) про те, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_5 в будинку №70 по вул. Сєдова з 2009 року по 11.11.2014 року.

Показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 ОСОБА_17 зводилися до підтвердження факту хвороби ОСОБА_5, яка приязно ставилася до ОСОБА_1; позитивної характеристики ОСОБА_1, яка доглядала ОСОБА_5, допомагала їй по господарству та продавала молоко.

При цьому свідок ОСОБА_16 пояснила, що взагалі не заходила до будинку, а годувала собак і котів у дворі будинку ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_15 вказала, що ОСОБА_5 шукала людей які б взялися її доглядати і вона запропонувала звернутися до ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_17 постійно мешкає у Херсонській області, а місто Черкаси, за її словами, навідує в осінньо-зимовий період.

За змістом ст. 60 ЦПК України, - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин проаналізувавши зібрані докази суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 вселилася в будинок №70 по вул. Сєдова м. Черкаси, на прохання ОСОБА_5, не як член сімї останньої, а з метою здійснення догляду та надання допомоги у звязку із похилим віком ОСОБА_5 та погіршенням стану її здоровя.

ОСОБА_5 в свою чергу надавала можливість ОСОБА_1 безоплатного користування домоволодінням як для проживання так і для ведення господарства, та могла висловлювати наміри в подальшому відчужити або заповісти будинок по вул. Сєдова ОСОБА_1. Однак замість того, щоб юридично оформити правовідносини, які склалися між ними з приводу утримання (укласти договір довічного утримання, тощо), ОСОБА_1 та ОСОБА_5 із власних міркувань цього не робили.

У звязку із наданням ОСОБА_1 допомоги та догляду ОСОБА_5, між ними дійсно склалися приязні доброзичливі стосунки, однак суд вважає, що ці відносини не мали характеру сімейних. При цьому суд враховує відсутність доказів того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний бюджет та брали участь в спільних витратах спрямованих на забезпечення життєдіяльності сімї.

Таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не складали сімю в розумінні ст. 3 СК України, а були повязані певними усними домовленостями щодо надання утримання і догляду, взамін на дозвіл користування домоволодінням з неформалізованими обіцянками подальшого його відчуження на користь ОСОБА_1.

Оскільки судом не встановлено правових підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сімєю із ОСОБА_5 та визнання ОСОБА_1 спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, то у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3 СК України, ст. 1216, 1222, 1264 ЦК України, ст. 10-11, 60-61, 66, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_18