№ 201/8287/16- ц
провадження 2/201/229/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку і перемінної частини (бонусів) заробітної плати та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення збитків та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03 червня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку і перемінної частини (бонусів) заробітної плати, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Представником відповідача надано зустрічний позов і заявлено клопотання про обєднання в одне провадження вищевказаних вимог ОСОБА_1 з їх вимогами до цього позивача про стягнення збитків, ухвалою суду вказані позови були обєднані в одне провадження для їх спільного розгляду. Позивач ОСОБА_1 в своїх позовних вимогах та з представником в ході судового засідання посилався на те, що 29 квітня 2016 року на підставі наказу № 29-04/03-01 від 29 квітня 2016 року позивача було звільнено з посади голови правління ПРАТ «СК «Інгосстрах» згідно п. 5 ч. і ст. 41 КЗпП України. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога з підстав зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Суми вихідної допомоги, у відповідності з вимогами ст. 44 КЗпП, на думку цього позивача, відповідачем не виплачені, що підтверджується розрахунковим листом за квітень від 29 квітень 2016 року та іншими документами, тобто повний розрахунок з ним так проведений і не був. Зазначені обставини стали причиною для звернення позивача до суду з позовом. Вважає такі дії відповідача протиправними, звернувся до відповідача з питанням про виплату вказаних ним в розрахунку сум, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір. Він писав звернення до відповідача про усунення вказаного, але нічого зроблено не було. Він поніс втрати. Просив стягнути з відповідача на його користь в повному обсязі вказані ним суми вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку і перемінної частини (бонусів) заробітної плати, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Зустрічний позов не визнав в повному обсязі, заперечував проти обставин і обґрунтування цього позову і просив в його задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 «Страхова компанія «Інгосстрах» в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, зустрічний позов підтримав, пояснивши, що ОСОБА_1, обіймаючи посаду виконуючого обовязки голови правління Товариства нараховував та виплачував собі премії в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку ПРАТ СК «Інгосстрах», їм спричинено майнову шкоду, яка полягає у прямих збитках Товариства, які складаються з витрат товариства зайво (надмірно) виплаченої заробітної плати і з витрат на сплату Товариством страхових внесків. Всі належні позивачу суми вони виплатили, а заявлені суми неправомірні, вони їх не визнають. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги до них безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі та задовольнити зустрічні вимоги

Вислухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача, зясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги первісного і зустрічного позовів обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 29 квітня 2016 року на підставі наказу № 29-04/03-01 від 29 квітня 2016 року був звільнений з посади голови правління ПРАТ «СК «Інгосстрах» згідно п. 5 ч. і ст. 41 КЗпП України. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога з підстав зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Суми вихідної допомоги, у відповідності з вимогами ст. 44 КЗпП, на думку цього позивача, відповідачем не виплачені, що підтверджується, на думку ОСОБА_1, розрахунковим листом за квітень від 29 квітень 2016 року та іншими документами, тобто повний розрахунок з ним так проведений і не був. Зазначені обставини стали причиною для звернення позивача до суду з позовом. Вважає такі дії відповідача протиправними, звернувся до відповідача з питанням про виплату вказаних ним в розрахунку сум, але відповідач йому в цьому відмовив; відповідач вважає, що саме ОСОБА_1, обіймаючи посаду виконуючого обовязки Голови правління Товариства нараховував та виплачував собі премії в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку ПРАТ СК «Інгосстрах», їм спричинено майнову шкоду, яка полягає у прямих збитках Товариства, які складаються з витрат товариства зайво (надмірно) виплаченої заробітної плати і з витрат на сплату Товариством страхових внесків. виник спір, який, в добровільному порядку вирішити не вдалося і сторони вимушені були звертатися з позовами до суду.

Суд вважає первісні позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, а зустрічні підлягаючими задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні зясовано, що дійсно позивач ОСОБА_1 29 квітня 2016 року на підставі наказу № 29-04/03-01 від 29 квітня 2016 року був звільнений з посади Голови правління ПРАТ «СК «Інгосстрах» згідно п. 5 ч. і ст. 41 КЗпП України. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога з підстав зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Суми вихідної допомоги, у відповідності з вимогами ст. 44 КЗпП, на думку цього позивача, відповідачем не виплачені, тобто повний розрахунок з ним так проведений і не був.

У відповідності до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Розмір оплати праці ОСОБА_1 на посаді голови правління ПрАТ «СК «Інгосстрах» на 2016 рік визначено штатними розкладом Товариства, затвердженим наказом № 31-12/04-01 від 31 грудня 2015 року. Згідно штатного розкладу посадовий оклад голови правління Товариства становить 24200.00 грн. Також зазначеним штатним розкладом встановлений місячний фонд заробітної плати, який для посади голови правління Товариства, який працює на умовах неповного 5-годинного робочого дня за сумісництвом, становить 15 125.00 грн.. Як стверджує відповідач, всупереч визначеним умовам оплати праці ОСОБА_1 на посаді голови правління Товариства в 2016 році безпідставно та за відсутності відповідних повноважень нараховано собі премію на загальну суму 96 375.00 грн. що підтверджується розрахунковими листами за січень-квітень 2016 року.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41 КзпП України (припинення повноважень посадових осіб), працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток).

Внаслідок включення безпідставно та за відсутності відповідних повноважень нарахованої та виплаченої голові правління Товариства премії в розрахунок середньої заробітної плати для нарахування суми вихідної допомоги при звільненні між сторонами трудового договору виник спір щодо сум, які належать звільненому працівнику при звільненні.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок обчислення середньої заробітної плати) передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Таким чином, обчислення середньої заробітної плати для розрахунку вихідної допомоги при звільненні провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулось звільнення.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки останнім робочим днем позивача є 29 квітня 2016 року, для розрахунку вихідної допомоги місяцями, що передують звільненню, є лютий та березень 2016 року. В лютому та березні 2016 року позивачу нараховано та виплачено: посадовий оклад в розмірі 15 125.00 грн. щомісячно (згідно з штатним розкладом); премія в розмірі 32 125.00 грн. щомісячно.

Таким чином, в лютому та березні 2016 року позивач неправомірно самостійно встановив собі додаткову заробітну плату у вигляді премії, що призвело до збільшення розміру його заробітної плати на 64 250.00 грн., з огляду на що загальна сума нарахованої заробітної плати, що підлягає врахуванню при розрахунку вихідної допомоги, відповідно збільшилась на суму безпідставно нарахованої премії і склала 94500.00 грн..

Як вбачається із змісту позовної заяви, саме з сум цих виплат, в т. ч. з урахуванням безпідставно нарахованої премії, позивачем за первісним позовом здійснено розрахунок вихідної допомоги в сумі 283 499.40 грн.. Разом з тим, у випадку нарахування заробітної плати у визначеному штатним розкладом Товариства на 2016 рік розмірі заробітної плати, без врахування безпідставно та з перевищенням повноважень нарахованої премії, сума заробітної плати голови правління Товариства за лютий-березень 2016 року для розрахунку суми вихідної допомоги мала б становити суму 30 250.00 грн..

Таким чином, суд погоджується з розрахунками відповідача за первісним позовом, викладених в запереченнях проти первісного позову, відповідно до яких сума вихідної допомоги дорівнює 90 750.21 грн., зокрема: 1) середньоденна заробітна плата складає 703.49 грн. (15 125.00 грн. х 2 / 43 дня = 703.49 грн. ), де: - 15 125.00 грн. - сума нарахованого окладу в лютому та березні 2016 року; 43 дня - загальна кількість робочих днів в лютому та березні 2016 року. 2) сума вихідної допомоги до виплати складає 90 750.21 грн. (703.49 грн. х 21.5 днів х 6 міс. = 90750.21 грн.), де: 703.49 грн. - середньоденна заробітна плата; 21.5 днів - середня кількість робочих днів в розрахунковому періоді (лютому-березень 2016 року); 6 міс. - кількість місяців для нарахування вихідної допомоги за п. 5 ст. 44 КЗпП України. Таким чином, розмір вихідної допомоги, що підлягає стягненню на користь позивача складає 90750.21 грн..

Щодо позовної вимоги позивача за первісним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне. Виплата заробітної плати працівникам ПрАТ СК «Інгосстрах» здійснюється на підставі відомості нарахування заробітної плати, що складається щомісячно та підписується головою правління та головним бухгалтером Товариства. Відомість нарахування заробітної плати за квітень 2016 року була складена 29 квітня 2016 року, тобто в останній робочий день позивача на посаді голови правління та містить його підпис. Згідно відомості нарахування заробітної плати вбачається, що питання нарахування заробітної плати, в тому числі звільненим працівникам, належало до компетенції позивача як голові правління. Отже, не нарахування та невиплата позивачу вихідної допомоги у день його звільнення сталась з вини самого позивача за первісним позовом.

В подальшому між сторонами виник спір щодо розміру належних голові правління у зв`язку зі звільненням сум. Прямим твердженням наявності спору між сторонами про розмір виплат при звільненні є заперечення проти первісного позову, з контр-розрахункам сум виплат у бік зменшення. Нарахування позивачем собі премії відповідно збільшило загальну суму нарахованої заробітної плати, що підлягає врахуванню при розрахунку вихідної допомоги, що безпідставно збільшило суму вихідної допомоги на 192 749.19 грн..

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Крім того, позивач під час обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні всупереч вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати використав формулу, за якою обраховано період затримки за календарні, а не за робочі дні.

Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати).

Враховуючи вищенаведені імперативні положення законодавства, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, станом на день ухвалення рішення розраховується наступним чином. 1) середньоденна заробітна плата складає 703.49 грн. (15 125.00 грн. х 2 / 43 дня = 703.49 грн.), де: 15 125.00 грн. - сума нарахованого окладу в лютому та березні 2016 року; 43 дня - загальна кількість робочих днів в лютому та березні 2016 року.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, станом на день ухвалення рішення складає: (43 дні / 2 (середньомісячне число робочих днів)) * 10 місяців * 703.49 грн. = 151250.35 грн..

При розгляді позовної вимоги за первісним позовом про стягнення перемінної частини (бонусу) суд дійшов таких висновків. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення перемінної частини (бонусу) заробітної плати у розмірі 280 403.89 грн. Після останнього збільшення позовних вимог 03 лютого 2017 року позивач просив стягнути 11616409.45 грн. перемінної частини (бонусу) заробітної плати за період 2011-2016 р. р..

В обґрунтування вимоги про стягнення перемінної частини (бонусу) заробітної плати за період 2011 2016 р. р., позивач посилається на ОСОБА_3 про оплату праці, затверджене наказом голови правління ЗАТ СК «Інгосстрах» від 31 березня 2011 року № 31-03/04-04.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Станом на 31 березня 2011 року, тобто, на момент прийняття і затвердження позивачем ОСОБА_3 про оплату праці, Статут ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» діяв у редакції з останніми змінами зареєстрованими 27 жовтня 2010 року, запис про реєстрацію № 1003909. Відповідно до Статуту ЗАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» в зазначеній редакції, а також і в наступній редакції Статуту, яка була зареєстрована 18 травня 2011 року, до виключної компетенції наглядової ради належало: абзац 19 п. 9.2.4 затвердження внутрішніх положень Товариства, які регламентують діяльність Товариства в цілому і які не відносяться до компетенції загальних зборів до таких положень, зокрема віднесені і ОСОБА_3 про оплату праці; абзац 4 п. 9.2.4 затвердження умов трудового контакту з головою правління; абзац 18 п. 9.2.4 визначення умов оплати праці посадових осіб Товариства, його філій, представництв.

Таким чином, позивач за первісним позовом в порушення ч. 1 ст. 29 Закону України «Про оплату праці», не отримавши будь-яких згод (повідомлень, пропозицій) від роботодавця в особі уповноваженого органу ОСОБА_4 ради, самостійно затвердив ОСОБА_3 про оплату праці, затверджене наказом голови Правління ЗАТ СК «Інгосстрах» від 31 березня 2011 року № 31-03/04-04. Також, позивачем при затвердженні ОСОБА_3 про оплату праці не виконано вимоги ч.1, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» не погоджено питання змін умов оплати праці з з уповноваженим на представництво органом, який би діяв від імені та в інтересах більшості працівників.

Відповідач під час судового розгляду наголошував, що жодних виплат на підставі цього ОСОБА_3 від 31 березня 2011 року № 31-03/04-04 за весь час роботи позивача не проводилося. Зазначена обставина, на думку відповідача, лише додатково свідчить про обізнаність позивача щодо протиправності його власних дій, спрямованих на поліпшення умов оплати праці в односторонньому порядку, вчинених з суттєвим перевищенням наданих йому повноважень, без отримання згоди роботодавця та уповноваженого виборного органу від трудового колективу.

Суд знаходить такі висновки відповідача за первісним позовом ґрунтовними.

Суд дійшов до висновку, що необхідною передумовою для застосування зазначених норм ОСОБА_3 є дотримання процедури затвердження цього ОСОБА_3 ОСОБА_4 радою Товариства. Статут та ОСОБА_3 про наглядову раду Товариства не передбачають можливості самостійного встановлення головою правління розміру своєї бонусної винагороди чи інших виплат, що відносяться до додаткової заробітної плати. Жодних рішень щодо визначення чи погодження сум додаткової заробітної плати у формі бонусної винагороди чи премії за період січень 2011 року - квітень 2016 року ОСОБА_4 радою Товариства не приймалось. Відповідно вимога позивача про стягнення перемінної частини (бонусу) заробітної плати у розмірі 11616409.45 грн. не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на відповідних положеннях законодавства та Статутних документах Товариства.

Розглянувши зустрічний позов, суд врахував наступне.

Згідно зі ст. 13 ЦК України, яка визначає межі здійснення цивільних прав, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: (1) наявність шкоди; (2) протиправна поведінка заподіювача шкоди; (3) причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; (4) вина.

Нарахуванням та виплатою відповідачем за зустрічним позовом собі премії на посаді голови правління Товариства в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку ПрАТ СК «Інгосстрах» спричинено майнову шкоду, яка полягає у прямих збитках Товариства, які складаються: 1) з витрат на виплату заробітної плати голові правління Товариства, яка була нарахована в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку, та в подальшому виплачена, а також з виплат, які обчислюються виходячи з нарахованої заробітної плати (заробітної плати за період відпустки та компенсації за невикористану відпустку при звільненні); 2) з витрат на сплату Товариством страхових внесків до державних цільових фондів у визначеному законодавством розмірі, що підлягали сплаті як нарахування на заробітну плату та обчислених з неї виплат голові правління Товариства, які були нараховані в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку та в подальшому виплачені.

Нарахування в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку та подальша виплата сум премії відповідно мало наслідком збільшення розміру витрат Товариства на виплату заробітної плати ОСОБА_1 на посаді голові правління Товариства, а також виплат, які обчислюються з нарахованої заробітної плати (зокрема , заробітної плати за період його щорічної відпустки та компенсації за невикористану відпустку при звільненні), оскільки обчислення заробітної плати за період відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки (абзац перший пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100).

Різниця між заробітною платою, що підлягала нарахуванню ОСОБА_1 на посаді голови правління Товариства, та фактично нарахованою заробітною платою з урахуванням безпідставно та в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку встановленої собі головою правління премії склала в 2009 році - 24779.74 грн., в 2010 році - 34887.94 грн., в 2011 році 183152.93 грн., в 2012 році 240879.90 грн., в 2013 році 275360.11 грн, в 2014 році 365510.98 грн., 420979.53грн., в 2016 році 156195.04 грн. Саме на такі суми в період 2009-2016 років безпідставно збільшувались витрати ПрАТ СК «Інгосстрах» на виплату заробітної плати голові правління Товариства ОСОБА_1 Загальна сума витрат Товариства на виплату ОСОБА_1 заробітної плати, нарахованої в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку, в період перебування його на посаді голови правління ПрАТ СК «Інгосстрах» з 16 березня 2009 року по 29 квітня 2016 року склала 1 701 746.17 грн. (один мільйон сімсот одна тисяча сімсот сорок шість грн. 17 коп.).

Крім того, нарахування в порушення встановленого законодавством і Статутом Товариства порядку та подальша виплата сум премії призвело до збільшення розміру витрат Товариства на сплату страхових внесків до державних цільових фондів у визначеному законодавством розмірі.

Так, різниця між розміром витрат на сплату страхових внесків, що підлягав сплаті Товариством до державних цільових фондів з заробітної плати, що підлягала нарахуванню ОСОБА_1 на посаді голови правління Товариства, та фактично нарахованої заробітної плати з урахуванням безпідставно та в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку встановленої собі головою правління премії склала в 2009 році 6014.50 грн., в 2010 році 12838.76 грн., в 2011 році 18246.52 грн., в 2012 році 34567.09 грн., в 2013 році 39744.95 грн., в 2014 році 28503.82 грн., в 2015 році 35692.28 грн., в 2016 році 7510.13 грн. Саме на такі суми в період 2009-2016 років безпідставно збільшувались витрати ПрАТ СК «Інгосстрах» на сплату страхових внесків до державних цільових фондів з заробітної плати голові правління Товариства ОСОБА_1. Загальна сума витрат Товариства на сплату страхових внесків до державних цільових фондів з заробітної плати ОСОБА_1, нарахованої в порушення встановленого законодавством та Статутом Товариства порядку в період перебування його на посаді голови правління ПрАТ СК «Інгосстрах» з 16 березня 2009 року по 29 квітня 2016 року склала 183 118.05грн. ( сто вісімдесят три тисячі сто вісімнадцять грн. 05 коп.).

Таким чином, загальна сума збитків, спричинених ПрАТ СК «Інгосстсрах» діями ОСОБА_1 з нарахування собі заробітної плати з перевищенням повноважень, склала 1 884 864.22 грн. (один мільйон вісімсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири грн. 22 коп.). Протиправність поведінки ОСОБА_1 полягає у самостійному збільшені на свою користь розмірів оплати праці, з порушенням вимог до ч. 1, ч. 2 ст. 15 , ч. 1 ст. 29 Закону України «Про оплату праці», з перевищенням повноважень наданим йому Статутом товариства, без погодження таких дій з ОСОБА_4 радою товариства.

Правовий статус, повноваження, виключна компетенція ОСОБА_4 ради акціонерного товариства в частині регулювання трудових відносин з посадовими особами виконавчого органу акціонерного товариства логер - визначені положеннями ст. 51, ч. 1, п. 9 ч. 2, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства», абз. 19 п. 9.2.4, п. 9.2.2, п. 9.2.3, абз. 13 п. 9.2.7 Статуту ЗАТ СК «Інгосстрах» в редакціях, затверджених Загальними зборами акціонерів в період з 16 березня 2009 року по 29 квітня 2016 року, ОСОБА_3 про ОСОБА_4 раду ПрАТ «СК «Інгосстрах», затвердженого Загальними зборами акціонерів 07 липня 2015 року, протокол № 1/2015 від 07 липня 2015 року (далі - ОСОБА_3 про ОСОБА_4 раду).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Премія в силу вимог статті 2 Закону України «Про оплату праці» є складовою (структурою) заробітної плати.

З системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства України та Статуту ПрАТ СК «Інгосстрах», в редакціях чинних в період перебування ОСОБА_1 на посаді голови правління Товариства ( з 16 березня 2009 року по 29 квітня 2016 року), слідує, що визначення умов оплати праці, в тому числі заробітної плати, премії чи інших прирівняних платежів голові правління ПрАТ СК «Інгосстрах» відносилось до виключної компетенції ОСОБА_4 ради ПрАТ СК «Інгосстрах». В період з 16 березня 2009 року по 29 квітня 2016 року ОСОБА_4 радою ПрАТ СК «Інгосстрах» не приймалось рішень про виплату ОСОБА_1 будь-яких премій, щомісячних чи разових.

Частиною 2 статті 89 Господарського кодексу України визначено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: - діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; - діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; - діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; - бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобовязана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обовязків; - іншими винними діями посадової особи.

Частиною 2 ст. 63 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом (ч. 2 ст. 63 Закону).

Розпорядження про встановлення собі сум премії в порушення порядку, встановленого законодавством та Статутом Товариства, ухвалено ОСОБА_1 шляхом зазначення розміру премії в відомостях виплати заробітної плати, які підписувались ОСОБА_1 як головою правління Товариства.

Суд приходить до висновку, що саме протиправними діями ОСОБА_1 на посаді голови правління ПрАТ СК «Інгосстрах», який діяв в порушення вимог законодавства та Статутів Товариства в редакціях, чинних на час спричинення шкоди, ПрАТ СК «Інгосстрах» спричинено збитки на суму 1 884 864.22грн. (один мільйон вісімсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири грн. 22 коп..

З наявних в справі доказів вбачається, що здійснюючи дії, спрямованні на нарахування та виплату собі премії за відсутності підстав та в порушення встановленого порядку, здійснені ОСОБА_1 умисно. З положеннями законодавства України та Статутів Товариства щодо порядку прийняття рішень з оплати праці голові виконавчого органу Товариства та компетенції органів управління Товариства ОСОБА_1 був ознайомлений, оскільки його підписом засвідчуються редакції Статутів, чинні в період виконання ним обов`язків голови правління Товариства. Таким чином, приймаючи рішення про визначення собі заробітної плати за відсутності відповідного рішення ОСОБА_4 ради Товариства, до виключної компетенції якої належить питання встановлення йому умов оплати праці на посаді голови правління Товариства, Відповідач за зустрічним позовом мав усвідомлювати протиправний характер своєї поведінки, що він виходить за межі наданих йому повноважень, компетенції та своїх трудових обов`язків, що має наслідком спричинення Товариству збитків.

Відповідачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що шкоди завдано не з його вини, в наслідок цього, в силу ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, у суду відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від обовязку відшкодувати завдану шкоду.

Враховуючи наведені обставини, зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі до стягнення на користь ПрАТ СК «Інгоссстрах» підлягають присудженню збитки у розмірі 1 884 864.22 грн..

Суд відхиляє доводи відповідача за зустрічним позовом про підвідомчість зустрічного позову господарському суду, з огляду на положення ст. 123 ЦПК України, відповідно до якого відповідач мав право предявити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов з первісним позовом взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, вони виникають з однорідних правовідносин, задоволення зустрічного позову могло виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача за зустрічним позовом про застосування строку позовної давності, оскільки відповідачем за зустрічним позовом не доведено факт обізнаності позивача за зустрічним позовом ПрАТ СК «Інгосстрах» , в особі його колегіального органу ОСОБА_4 (як органу товариства, що був уповноважений погоджувати умови оплати праці ОСОБА_5В.) про факти виплати премій з 2011 по 2016 р.р. відтак, суд вважає причини пропуску строку позовної давності поважними.

Суд відхиляє у якості доказів показання свідків, оскільки показання свідків не є допустимими та належними засобами доказування фактів (обставин) проведення виплат, факти проведення виплат мають бути доведені письмовими доказами банківськими і бухгалтерськими (первинними) документами. Суд відхиляє у якості доказів скріншоти надані позивачем за первісним позовом щодо листування з іншими посадовими особами товариства, оскільки неможливо встановити джерело походження цих скріншотів, їх достовірність і справжність, також не має можливості з вказаних скріншотів встановити, про яке саме конкретне підприємство йде мова.

У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Проте відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливість заробляти собі та своїй родині на життя.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача за зустрічним позовом, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків відповідачу (за цим позовом) було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; ОСОБА_3 про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу ( ст.79 ЦПК).

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у звязку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі. Поняття правової допомоги, адвоката та фахівця у галузі права надано у ст. 12, 56 ЦПК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст. 56 ЦПК України, особа, яка надає правову допомогу, допускається ухвалою суду за заявою особи, що приймає участь у справі і має такі права: знайомитися з матеріалами справи, робити з них виписки, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

На підставі ч. 2 ст. 75 ЦПК України судові видатки, понесені судом, стягуються з кожної сторони пропорційно тої частини позову, щодо якої рішення ухвалене проти неї і зараховуються в дохід держави, тому, оскільки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» позивачем при предявленні позову до суду був сплачений судовий збір, суд вважає необхідним стягнути вказані кошти з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач за зустрічним позовом заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по не виплаті коштів, протиправності дій з цього питання, а відповідач це не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а первісний частково.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача за первісним позовом стосовно не визнання зустрічних позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_5 до ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримання розрахунку і перемінної частини (бонусів) заробітної плати задовольнити частково та стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 90750 грн. 21 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 151250 грн. 35 коп., в задоволенні іншої частини позову ОСОБА_5 до ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримання розрахунку і перемінної частини (бонусів) заробітної плати відмовити. Зустрічний позов ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_5 про стягнення збитків задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» в рахунок відшкодування збитків 1 884 864.22грн. (один мільйон вісімсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири грн. 22 коп.).

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у сторін є спір, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і вони підлягають задоволенню: первісний позов частково, зустрічний - повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 19, 43, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3, 4, 44, 116, 117, 232, 233, 235, 238 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 75, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримання розрахунку і перемінної частини (бонусів) заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 90750 грн. 21 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 151250 грн. 35 коп..

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримання розрахунку і перемінної частини (бонусів) заробітної плати відмовити.

Зустрічний позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_5 про стягнення збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» в рахунок відшкодування збитків 1 884 864.22грн. (один мільйон вісімсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири грн. 22 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -