Справа № 465/3376/15 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/1098/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.

за участю ОСОБА_3 представника ГУ МВСУ у Львівській області;

ОСОБА_4 представника УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та апеляційною скаргою Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (ГУ МВСУ у Львівській області) та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (УДАІ) про стягнення грошових коштів, у якому просив суд стягнути зі згаданих відповідачів на його користь 85 470 грн., а саме: 84 970 грн. 81 коп. матеріальної шкоди та 500 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що04.12.2011 року в м. Львові на перехресті вул. Стрийська Сахарова відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1, під управлінням позивача, який управляв вказаним автомобілем, власником якого був ОСОБА_6, на підставі довіреності останнього від 11.09.2010 року, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7 Позивач після ДТП без свідомості на кареті швидкої медичної .допомоги був доставлений у лікарню, а зазначені транспортні засоби силами ДАІ перемішені на арештмайданчик УДАІ ГУ МВС України в Львівській області на вул. Конюшинна, 15 в м. Львові на відповідальне зберігання.

В подальшому позивачем було встановлено, що автомобіль НОМЕР_3 (в подальшому „автомобіль), на арештмайданчику за зазначеною адресою відсутній.

У звязку із втратою автомобіля, прийнятого на відповідальне зберігання, вважає, що йому завдано матеріальної шкоди в розмірі 85 470 грн., яку і просив сягнути з відповідачів (т.1, а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто солідарно з Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 85 470 грн.

Вирішено питання судових витрат (т.1, а.с. 168-171).

Дане рішення оскаржили відповідачі.

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

ГУ МВСУ у Львівській області звертає увагу на те, що тимчасове затримання автомобіля та поміщення його на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів на вул. Конюшинній, 15 у м. Львові здійснювалось працівниками УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області (в подальшому „УДАІ), яка є юридичною особою, а відтак вважає, що ГУ МВСУ у Львівській області, як юридична особа, не може відповідати за іншу юридичну особу (УДАІ) і є неналежним відповідачем по справі.

Стверджує, що комісією УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області було встановлено, що станом на 05.07.2013 року автомобіль був на майданчику ПП „ОСОБА_8М. по вул. Д.Апостола, 9 у м. Львові, однак станом на 10.07.2015 року цей автомобіль на згаданому майданчику вже був відсутнім, що стало підставою для порушення кримінальної справи, і вважає, що суд зобовязаний був зупинити провадження у даній цивільній справі до завершення розслідування згаданої кримінальної справи.

Звертає увагу на те, що відповідно до висновку експертного дослідження № 9/12 від 15.10.2015 року вартість автомобіля в аварійно-пошкодженому стані в результаті ДТП з урахуванням вартості відновлювального ремонту станом на момент проведення дослідження становить 24 301 грн. 09 коп., а відтак вважає розмір позовних вимог завищеним (т.2, а.с. 1-9).

УДАІ у поданій ним апеляційній скарзі стверджує, що у лютому 2013 року було укладено договір, згідно з яким УДАІ передало арештмайданчики для обслуговування ДП МВС „Львів-Інформ-Ресурси та попередило усі слідчі підрозділи ГУ МВСУ у Львівській області про необхідність забрати з цих майданчиків речові докази, які за ними рахуються.

Звертає увагу на те, що автомобіль є речовим доказом у кримінальній справі, яка на даний час перебуває у провадженні Франківського районного суду м. Львова, однак судом було відхилено клопотання відповідача про витребування з даної кримінальної справи інформації про можливе повернення автомобіля, як речового доказу, власнику або уповноваженій особі (т.2, а.с. 28-30).

Позивач і його представник, будучи своєчасно належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (т.2, а.с. 103, 105, 107-109), в судове засідання не зявилися і про причини такої неявки суд не повідомили, однак подали свої письмові заперечення на апеляційні скарги (т.2, а.с. 112-120).

За вище наведених обставин колегія суддів (у відповідності до частини 2 ст. 305 ЦПК України) вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності позивача і його представника на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянтів на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в порядку, що передбачений частиною 3 ст. 303 ЦПК України, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з доводів позовної заяви, свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому було завдано майнової шкоди незаконними діями та бездіяльністю ГУ МВСУ у Львівській області та УДАІ, як відповідачів по справі, посадові особи яких вилучили у нього автомобіль, яким він володів на законних підставах, помістили його (як речовий доказ у кримінальній справі) на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів на вул. Конюшинній, 15 у м. Львові, однак не забезпечили його належне зберігання, в результаті чого згаданий автомобіль зник і місце його знаходження не відомо, чим позивачу було заподіяно майнової шкоди.

Безспірним є те, що відповідачі (ГУ МВСУ у Львівській області та УДАІ) є державними організаціями, а відтак спірні правовідносини регулюються статтями 1173 і 1174 ЦК України (які є спеціальними нормами права відносно статті 1166 ЦК України), якими встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю (зокрема) органу державної влади (чи посадовими або службовими особами органу державної влади) при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цих органів (цієї особи).

Тобто, перед особою, якій завдано шкоди, відповідає держава, а не безпосередньо заподіювачі шкоди.

Відшкодування громадянинові шкоди державою (у випадках, передбачених законом) провадиться за рахунок коштів державного бюджету

Держава Україна реалізує свої повноваження через державні органи влади, до складу яких (в тому числі) відноситься Державна казначейська служба України та її територіальні органи, які і здійснюють безпосереднє обслуговування державного бюджету, а тому у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави повинні залучатися до участі у справі (як співвідповідачі) Державна казначейська служба України та її територіальні органи, які здійснюють безпосереднє обслуговування органів державної влади, діями (бездіяльністю) яких заподіяна шкода, стягнення якої є предметом позовних вимог.

Як стверджується матеріалами справи, в ході розгляду даної справи судом першої інстанції УДАІ (як відповідачем) було подано до суду клопотання про залучення до участі у справі Державної казначейської служби України (як співвідповідача) та Державної казначейської служби України у Львівській області (як третьої особи; т.1, а.с. 62), яке залишилось поза увагою, як позивача, так і суду, в результаті чого було порушено норми матеріального права, оскільки не було застосовано закон, який підлягав застосуванню, що (у відповідності до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

В той же час, суд апеляційної інстанції не вправі в ході апеляційного розгляду справи залучати до участі у справі будь-кого: як в якості співвідповідача, так і в якості третьої особи.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення з підстав порушення норм матеріального права (а саме незалучення до участі у справі в якості співвідповідачів Державної казначейської служби України та її територіального органу, який здійснює обслуговування відповідачів) підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду за умови залучення до справи всіх відповідачів, які передбачені чинним законодавством для такої категорії спорів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та апеляційну скаргу Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області частково задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: