Справа № 357/1929/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 квітня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області мотивуючи тим, що 13.06.2016 року померла його мати ОСОБА_2, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами по вулиці Котляревського,120 в місті Білій Церкві, він прийняв спадщину після смерті матері у встановлений строк, як спадкоємець першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні, але постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно, оскільки відсутній правовстановлюючий документ про право власності на даний будинок. А тому позивач просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами під № 120 по вулиці Котляревського в місті Білій Церкві після померлої 13.06.2016 року ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно ухвали суду від 15.03.2017 року, яку занесено до журналу судового засідання, за письмовим клопотанням позивача проведено заміну відповідача на належного Білоцерківську міську раду Київської області.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, заяви щодо розгляду справи без участі представника відповідача до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача.

Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 13 червня 2016 року померла ОСОБА_2 мати позивача, що стверджується копією свідоцтва про її смерть, копією свідоцтва про народження позивача.

З матеріалів справи вбачається, що 08.07.2016 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу в Київській області ОСОБА_3 відкрито спадкову справу № 14/2016 після смерті ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, що стверджується копією вказаної спадкової справи.

Одночасно 08.07.2016 року подали заяви про відмову від спадщини на користь позивача його батько ОСОБА_4 та рідний брат ОСОБА_5, що слідує з копій їх заяв у спадковій справі.

За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Положеннями ст.1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом, позивач прийняв спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги за законом, інші спадкоємці першої черги за законом відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що до складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 120 по вулиці Котляревського в місті Білій Церкві Київської області загальною площею 67,4 кв.м, житлова площа -50,9 кв.м.

Згідно копії довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», копії технічного паспорта на даний будинок, житловий будинок 1969 року забудови, самочинне будівництво та перепланування відсутнє, станом на останню дату інвентаризації 16.01.2017 року старий будинок знесено, побудовано новий 1969 року забудови, загальна площа будинку 67,4 кв.м, житлова -50,9 кв.м, рахуються наступні господарські будівлі та споруди: літ. «а1» гараж-прибудова, літ. «Б» сарай, літ. «б» сарай-прибудова, літ. «б/п» погріб, літ. «В» убиральня, № 2 огорожа, № 3 хвіртка, № 4 колонка питна.

Приватним нотаріусом ОСОБА_3 відмовлено позивачу в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на майно, що вбачається з копії постанови нотаріуса від 14.02.2017 року за № 87/02-31.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Тобто, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Такі правові висновки викладені в ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Як вказано вище в рішенні, нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні спадкових право на нерухоме майно.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вказана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції).

А згідно п.27 Інструкції в разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий

документ відбирається та погашається.

В ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказується на те, що порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради депутатів трудящих Київської області від 08.12.1965 року за № 589 ОСОБА_7 було надано дозвіл на будівництво нового будинку на своїй власній садибі по вулиці Котляревського,120, оскільки старий будинок прийшов в непридатний стан і ремонту не підлягає, що вбачається з копії рішення виконкому, копії дозволу на будівництво за № 59 від 20.12.1965 року, копії довідки відділу комунального господарства від 27.01.1967 року № 4.

Будинок побудовано відповідно до генерального плану будівництва, який було затверджено управлінням головного архітектора міста 20.12.1965 року.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 27.03.1967 року 2/3 частини жилого будинку по вулиці Котляревського,120 в місті Білій Церкві, який належав їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого Білоцерківським МКГ 07.09.1965 року і зареєстрованого за № 7345; 04.07.1969 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 1/3 частину даного будинку, що стверджується копіями договорів дарування, які було нотаріально посвідчено, а право власності ОСОБА_2 зареєстровано Білоцерківським МБТІ в реєстрову книгу № 7345.

Як вказано вище в рішенні, отримавши всі відповідні дозволи на земельній ділянці, яка була в користуванні ОСОБА_7, замість старого будинку в 1969 році, тобто, до 05.08.1992 року, побудовано новий будинок, на який виготовлено технічний паспорт МБТІ, що є фактично висновком про технічний стан будинку.

Але правовстановлюючі документи на новий будинок ОСОБА_2 не виготовила.

Після смерті ОСОБА_2 позивач прийняв спадщину за законом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

А тому суд вважає, що до нього перейшло право на спадкування зазначеного нерухомого майна, але він позбавлений можливості оформити свої спадкові права на будинок у нотаріальному порядку.

Отже, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1267, 1268, 1270, 1273, 1296 ЦК України, Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, ст.ст.10,60,79,88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під № 120 по вулиці Котляревського в місті Білій Церкві Київської області в порядку спадкування за законом після померлої 13 червня 2016 року ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_8