АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

06 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація паро визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року,

встановила:

у квітні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням: кв. АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

При зверненні до суду позивач, яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки - ОСОБА_2, просила зняти з реєстраційного обліку відповідача і двох її неповнолітніх дітей, посилаючись на положення ст. 391 ЦК України, та вказувала, що ОСОБА_3 втратила право власності на вказану квартиру, оскільки подарувала її ОСОБА_7 24.12.2004 р., однак залишилась зареєстрованою та у 2009 р. зареєструвала в квартирі двох неповнолітніх дітей, які в квартирі взагалі ніколи не проживали.

У травні 2015 р. позивач змінила предмет позову та просила визнати відповідача та її двох дітей такими, що втратили право користування, однак не вказувала норму закону.

У липні 2015 р. представник позивача подала заяву, в якій одночасно посилалась на положення ст. 71 ЖК України та ст. 107 ЖК України та вказувала, що відповідачі обрали собі інше постійне місце проживання, відмінне від зазначеної квартири.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зареєстровані у квартирі особи перебувають у родинних стосунках, реєстрація місця проживання малолітніх дітей була проведена згідно вимог чинного законодавства, а доказів на підтвердження наявності у відповідачів іншого постійного місця проживання немає. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 подарувала вказану квартиру 24.12.2004 р. своїй бабусі - ОСОБА_7, яка в свою чергу 29.08.2008 р. подарувала квартиру своїй онуці - ОСОБА_2

На даний час в квартирі зареєстровані: позивач, її матір - ОСОБА_1, ОСОБА_3 та її двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачем, в інтересах якої виступає ОСОБА_1 не доведено, що відповідачі обрали собі інше постійне місце проживання.

Як стверджує ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_2 вона з сім'єю проживає тимчасово за договором оренди, іншого постійного місця проживання не має.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги той факт, що сторони по справі перебувають у родинних відносинах, представник позивача та відповідач є двоюрідними сестрами, після дарування квартири у 2004 р. ОСОБА_3 залишилась проживати в квартирі та перебувати на реєстраційному обліку, з чим погоджувалась ОСОБА_1, діючи в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 при укладенні договору дарування 29.08.2008 р.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/7188/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1281/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.