Справа № 729/256/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2017 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: судді Бойко В.І., при секретарі Шлапак Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,-

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті його батька ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Луганськ . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 лютого 2017 року помер його батько ОСОБА_2 в м. Луганськ , про що видане свідоцтво про смерть ОСОБА_3 відділом запису актів цивільного стану Луганської Народної Республіки, тобто видане органом створеним не у відповідності до законодавства України на окупованій території , є недійсним і не створює правових наслідків. У проведені реєстрації смерті його батька заінтересованою особою йому було відмовлено. Вирішення питання у позасудовому порядку є неможливим , що в подальшому унеможливить належним чином оформити спадкові права. В заяві до суду просить його вимоги задовольнити.

Представник заінтересованої особи Бобровицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області у судове засідання не з'явився, просить розглянути справу у відсутність їхнього представника, про що надіслали відповідний лист.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п.1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Судом встановлено, що заявник є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с. 7) ;

Згідно наданого заявником свідоцтва про смерть від16.02.2017 року, виданого ОСОБА_3 відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки та лікарського свідоцтва про смерть № 9 ОСОБА_2 помер 15 лютого 2017 року в м. Луганськ ( а.с. 6 ,10) .

Із відповіді Бобровицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вбачається ,що ОСОБА_1 було відмовлено у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_2 ( а.с. 7 ) ;

У відповідності до пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядженням №1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, в додатку 1 до якого передбачені населені пункти Луганської області, зокрема м. Луганськ .

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою.

За приписами п.5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Мінюста від 18.10.2000 р. №52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»визначено: «1. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків».

Пунктом 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Мінюста від 18.10.2000 р. №52/5 передбачено: «У зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України, здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території».

Проведення державної реєстрації смерті батька заявника не видається за можливе , оскільки документи подані заявником для здійснення реєстрації смерті не відповідають формі , затвердженій наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/3024.

Пунктом 2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті фізичної особи проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Оскільки заявник ОСОБА_1 є громадянином України та сином померлого ОСОБА_2 , який помер на території, яка є тимчасово окупованою, після її смерті заявник не може отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразка, а отримане свідоцтво про смерть не може бути використане заявником для реєстрації смерті на території України та не визнається державними органами України, з метою захисту його законних прав та інтересів, оформлення спадкових прав, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 ,який знайшов підтвердження в судовому засіданні.

Щодо посилання суду на документи видані на тимчасово окупованій території, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.208, 209, 212-215, 234, 235, 256-259 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Бобровицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 ,який помер 15 лютого 2017 року на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ Луганської області , Україна.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд.

Суддя