АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2427/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в якому просив стягнути на його користь з Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» 14157,77 грн. та з ОСОБА_4 14001,75 грн., як компенсацію майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 жовтня 2015 року та покласти на відповідачів судові витрати. На обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що у жовтні 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_4, який керував автомобілем ОСОБА_6, державний номерний знак НОМЕР_1, під час руху заднім ходом не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Хонда СR-V, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 під керуванням водія ОСОБА_3, чим було завдано механічні пошкодження автомобілю позивача.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ОСОБА_6 була застрахована у Відкритому акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі - ВАТ НАСК «Оранта»).

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження, виготовленого за участі відповідача ОСОБА_4 та представника страхової компанії, вартість відновленого ремонту автомобіля Хонда СR-V, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 27 659,52 грн., а вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу цього автомобіля становить 14 157,77 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року повністю відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вирішивши питання про відшкодування судових витрат.

В обґрунтування скарги зазначив, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, і не було надано належної оцінки тому факту, що позивач законно володіє ушкодженим внаслідок ДТП транспортним засобом, а тому має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Вказав, що розмір збитків, що підлягають відшкодування потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Справа слухається в апеляційному порядку повторно.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року апеляційна скарга була задоволена частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року було скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у формі заподіяного матеріального збитку у розмірі 14 157, 77 грн., а також судові витрати у сумі 1 023, 20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2017 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року в частині вимог до ОСОБА_4 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому касаційний суд послався на те, що позивач вправі на свій розсуд (частина перша статті 12 ЦК України) одержати повне відшкодування шкоди у деліктному зобовязанні безпосередньо за рахунок винної у скоєнні ДТП особи. При цьому касаційний суд послався на правовий висновок про застосування ст. 1194 ЦК України, який викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України: якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страхування.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, за відсутності всіх учасників судового засідання, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1192 ЦК України передбачає наступні способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого:

1. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У статті 22 ЦК України передбачені загальні правила для відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Стаття 1194 ЦК України у частині першій передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що 04 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_4, який керував автомобілем ОСОБА_6, державний номерний знак НОМЕР_1, і під час руху заднім ходом не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Хонда, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, під керуванням водія ОСОБА_3, чим було завдано механічні пошкодження автомобілям. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ОСОБА_6, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_7, застрахована у ВАТ НАСК «ОРАНТА», з нульовою франшизою.

05 жовтня 2015 року та 13 жовтня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернувся до ВАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою про настання страхового випадку.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження, виготовленого за участі відповідача ОСОБА_4 та представника страхової компанії, вартість відновлювального ремонту автомобіля Хонда, пошкодженого в результаті ДТП, складає 27 659,52 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу цього автомобіля становить 14 157,77 грн., які за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року, яке в цій частині набрало законної сили, були стягнуті на користь позивача з ВАТ НАСК «ОРАНТА».

Оскільки рішення апеляційного суду стосовно стягнення шкоди на користь позивача з ВАТ НАСК «ОРАНТА» в сумі 14 157,77 грн. набуло чинності, в цій частині рішення районного суду повторно в апеляційному порядку не переглядається і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення для апеляційного розгляду справи стосовно розглянутого районним судом позову до ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову, у тому числі до відповідача ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є власником пошкодженого автомобіля, доказів того, що ОСОБА_3 в установленому порядку володів автомобілем, суду не надано.

Однак при цьому суд першої інстанції всупереч вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення не взяв до уваги, що відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ПС № 001672 від 04 жовтня 2015 року під час ДТП ОСОБА_3 був водієм автомобіля Хонда (а.с. 7), і того факту, що він неправомірно заволодів цим автомобілем суд не встановив, відповідних доказів з цього приводу матеріали справи не містять. Оскільки передбачений вищевказаними нормами ст.ст. 1166, 1188 ЦК України захист надається не лише власнику, а й правомірному володільцю ушкодженого транспортного засобу, висновки суду про те, що ОСОБА_3 не є належним позивачем є необґрунтованими та не відповідають вказаним нормам матеріального права, а тому відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Однак, заявлений ОСОБА_3 позов до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди не доведений належними і допустимими доказами і тому у його задоволенні слід відмовити з інших підстав, а скаргу задовольнити частково.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_4 не є особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тому в цій частині до спірних правовідносин застосовується норма не ст. 1194 ЦК України, яка стосується субсидіарної відповідальності лише страховика, а визначені у ст.ст. 1166, 1188, 1192 ЦК України правові підстави відповідальності особи, що є винною у завданій матеріальній шкоді та передбачені способи її відшкодування. Тому у даному випадку відсутні підстави для посилання правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по цивільній справі № 6-2808цс15, який стосується застосування лише норми ст. 1194 ЦК України.

Відповідно до розяснення, які були надані судам у постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Заявлений ОСОБА_3 позов до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди ґрунтується на висновках експертного автотоварознавчого дослідження № 763 від 05.11.2015 року, яким було визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Хонда, пошкодженого в результаті ДТП, складає 27 659,52 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу цього автомобіля становить 14 157,77 грн. Про відшкодування вартості втрати товарного виду позову не заявлялося. При цьому ОСОБА_3 також не заявляв суду про те, що він фактично здійснив відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля з використанням нових вузлів, агрегатів або деталей на суму 27 659,52 грн., доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять. Тому в контексті вищевказаного розяснення постанови Пленуму та змісту ст. 1192 ЦК України заявлені позовні вимоги до ОСОБА_4 підлягають задоволенню лише у вигляді відшкодування збитків - відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто з урахуванням фізичного зносу автомобіля на день його пошкодження, що складає 14 157,77 грн., які вже були стягнуті на користь позивача за рахунок страхової компанії, що за недоведеності завдання позивачу майнової шкоди у більшому розмірі виключає відповідальність іншого відповідача - ОСОБА_4

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -