Справа № 161/5171/16-ц
Провадження № 2/161/221/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Олексюка А.В.

при секретарі - Педич Ю.С.

з участю: відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 06.08.1994 року по 09.08.2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі.

За час спільного проживання сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки «ИЖ 2717 230», 2003 року випуску, колір фіолетовий, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіль марки ГАЗ 52, 1977 року випуску, колір зелений, № 26417, номер шасі 0248524, державний номерний знак НОМЕР_4.

Позивач просить суд з врахуванням уточненних позовних вимог, визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю подружжя, у порядку поділу майна виділити та визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки «ИЖ 2717 230», 2003 року випуску, колір фіолетовий, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 36844,73 грн., виділити ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на автомобіль марки ГАЗ 52, 1977 року випуску, колір зелений, № 26417, номер шасі 0248524, державний номерний знак НОМЕР_4, вартістю 16042,01 грн. Крім того, просить суд стягнути з неї в користь відповідача грошову компенсацію вартості ? частки у спільному сумісному майні подружжя в розмірі 10401,36 грн. Також, просить суд стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 23.12.2016 року позов в частині вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошового вкладу у ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 35000,00 грн. залишено без розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, з підстав викладених в письмових запереченнях.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяви про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Просили суд позов задовольнити.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 06.08.1994 року по 09.08.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.08.2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с. 74, 75).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з реєстраційної картки АМТ року власником автомобіля марки «ИЖ 2717 230», 2003 року випуску, колір фіолетовий, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіля марки ГАЗ 52, 1977 року випуску, колір зелений, № 26417, номер шасі 0248524, державний номерний знак НОМЕР_4, є відповідач ОСОБА_1 (а.с. 68, 69).

В судовому засіданні встановлено, що вищезазначені транспортні засоби сторони придбали за рахунок спільних коштів за час спільного подружнього життя.

Отже, спірні автомобілі на підставі п. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно п. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. .

Підстав для відступу від начала рівності часток подружжя, судом не встановлено і сторони в суд таких доказів не надали.

Отже, сторонам належить кожному по ? частки із спірних транспортних засобів.

Відповідно до п. 1 п. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як вбачається зі змісту п. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою.

Висновком № 276 судової автотоварознавчої експертизи від 25.09.2016 року, визначена ринкова вартість автомобіля марки «ИЖ 2717 230», 2003 року випуску, колір фіолетовий, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, яка становить 36844,73 грн. (а.с. 50-57).

Висновком № 277 судової автотоварознавчої експертизи від 25.09.2016 року, визначена ринкова вартість автомобіля марки ГАЗ 52, 1977 року випуску, колір зелений, № 26417, номер шасі 0248524, державний номерний знак НОМЕР_4, яка становить 16042,01 грн. (а.с. 44-49).

Враховуючи встановлені обставини справи, суд не може погодитися із запропонованим позивачем варіантом поділу майна, виходячи з наступного.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до такого висновку, що частка кожної зі сторін у спільному майні є значною, оскільки складає його половину. Позивач не надала належних доказів, що вищевказане майно не може бути поділене в натурі. Крім того, при запропонованому варіанті поділу позивач зобов'язана буде сплатити відповідачу грошову компенсацію в розмірі майже 10401,36 грн. Однак, відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду позивач не вносила, у справі відсутні дані, що остання реально в змозі виплатити відповідачу таку компенсацію. Тому суд вважає необхідним провести поділ зазначеного майна не шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності на окремі автомобілі зі сплатою позивачем грошової компенсації, а визначивши рівними частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнавши за ними право власності на ? частки кожного транспортного засобу, що підлягає поділу.

Крім того, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача в її користь в порядку ст. 88 ЦПК України понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Керуючись,ст.ст.10, 15, 30,60, 80, 210, 215 ЦПКУкраїни; ст.ст. 60-65, 70-75 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки «ИЖ 2717 230», 2003 року випуску, колір фіолетовий, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, та автомобіль марки ГАЗ 52, 1977 року випуску, колір зелений, № 26417, номер шасі 0248524, державний номерний знак НОМЕР_4, спільною сумісною власністю подружжя.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ? частку у праві спільної власності на автомобіль марки «ИЖ 2717 230», 2003 року випуску, колір фіолетовий, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, та ? частку у праві спільної власності на автомобіль марки ГАЗ 52, 1977 року випуску, колір зелений, № 26417, номер шасі 0248524, державний номерний знак НОМЕР_4.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ? частку у праві спільної власності на автомобіль марки «ИЖ 2717 230», 2003 року випуску, колір фіолетовий, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, та ? частку у праві спільної власності на автомобіль марки ГАЗ 52, 1977 року випуску, колір зелений, № 26417, номер шасі 0248524, державний номерний знак НОМЕР_4.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк