Справа № 415/199/17-ц
Провадження № 2/415/434/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.17 року Лисичанський міський суд Луганської області

в складі: головуючої судді Чернобривко Л.Б.,

при секретарі судового засідання Дьоміновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до ОСОБА_3 з позовом, в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу об»єкта нерухомості в простій письмовій формі між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони. Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлової квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлової квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

На момент укладання договору між сторонами були погоджені всі істотні умови, які стосуються порядку передачі квартири та сплати грошових коштів за неї. Договір було укладено в простій письмовій формі сторонами особисто, свідомо, без будь якого морального або фізичного тиску та впливу, з розумінням усіх наслідків вчинення цього правочину як покупцями та і продавцем.

На підтвердження продажу будинку, відповідач передав позивачам ключі від квартири, а вони прийняли її та сплатили за неї грошові кошти, у розмірі 40 000,00грн. Вартість квартири була встановлена сторонами за попередньою домовленістю між ними. Факт передачі зазначеної грошової суми підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою, яка згідно п. 5 Договору є складовою та невід»ємною його частиною. На вимоги п. 8 між сторонами 28.06.2016 року було укладено акт прийому передачі квартири по договору, відповідно до якого відповідач особисто передав позивачам оригінали правовстановлюючих документів на квартиру ( договір дарування квартири від 05.11.2012 року , зареєстрований в реєстрі за № 1394) технічний паспорт та всі комплекти ключів від вхідних дверей до квартири. На момент передачі квартири , в ній були відсутні будь-які особисті або побутові речі відповідача, вона знаходилась у технічному стані, придатному для нормального її використання, заборгованості за комунальними та іншими платежами не було, недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню квартири за призначенням не малось. На момент підписання акту позивачі та відповідачка засвідчили, що грошові кошти згідно договору покупцями сплачені в повному обсязі , претензій сторони один до одного не мали.

При укладанні договору між сторонами в усній формі було погоджено, що на протязі 1-го календарного місяця з дати підписання договору, але не пізніше 28 липня 2016 року, буде проведено нотаріальне посвідчення укладеного договору купівлі-продажу квартири . Станом га сьогодні нотаріальне посвідчення договору для нотаріальної реєстрації покупцями права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в м. Алчевську Луганської області не можливе, оскільки тимчасово припиненій доступ користувачів в м. Алчевську до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України , до закінчення антитерористичної операції на сході України. Позивачі запропоновували відповідачці поїхати на підконтрольну Українській владі територію для нотаріального посвідчення укладеної угоди, але зважаючи на те, що виїзд до органів нотаріату, розташованих на території України, пов»язаний з перетином лінії розмежування, що створює загрозу для життя та здоров'я, відповідач від пропозиції відмовилась через щодобовий обстріл в районах, близьких до КПВВ, а також через свій стан здоров'я.

Умови ст. 655 Цивільного кодексу України сторони виконали у повному обсязі. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Тому просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні позивачі не були присутні, в позовній заяві , а також наслідних до суду заявах, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з»явилась, належним чином повідомлялась про день і час розгляду справи, про що свідчить повернуте до суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причину неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі до суду не надходило ( а.с.30).

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню,суд приходить до наступного.

У судовому засіданні справи встановлено, що позивач ОСОБА_1, копія паспорту НОМЕР_1, виданого 03.01.2013 року Алчевським МВ УДМС в Луганській області, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.8-9).Позивач ОСОБА_2, копія паспорту НОМЕР_2, виданий 31.10.2013 року Первомайським МС УДМС,зареєстрований АДРЕСА_4 , ( а.с.10-12) Відповідач ОСОБА_3, копія паспорту серія НОМЕР_3, виданого 02.03.1998 року Заводським РВ Дніпродзержинського МУУМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ( а.с.18-19)

Із копії договору дарування квартири від 05.11.2012 року вбачається, що ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», далі Дарувальник , що є повним правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Алчевський металургійний комбінат», зареєстроване виконавчим комітетом Алчевської міської ради Луганської області 30.03.1994 року, від імені якого на підставі статуту (нова редакція) державну реєстрацію змін до установчих документів проведено державним реєстратором виконавчого комітету Алчевської міської ради Луганської області Кучеренко Л.М. 27.04.2012 року, номер запису 1000084, а з другого боку ОСОБА_3 (обдарована), діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам'яті , розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами чинного цивільного законодавства,що регулюють укладений ними правочин, уклали це договір про таке: за цим договором Дарувальник безоплатно передає у власність Обдаровуваній квартиру, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 і є предметом цього договору, а Обдаровуваний приймає вказану квартиру. Вказана квартира знаходиться у власності Дарувальника на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області Муленко В.Б. 07.09.2007 року за реєстровим № 574, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 07.09.2007 року за номером правочину 2334572 ( витяг з Державного реєстру правочині № 4575504, виданий приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області Муленко В.Б. 07.09.2007 року), зареєстрованого КП «Алчевське бюро технічної інвентаризації 17.07.2008 року в книзі 6 за номером запису №189. Право власності на предмет договору зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 24015505 ( витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 19563350, виданий КП Алчевське БТІ» 17.07.2008 року) ( а.с.23-26).

Із договору купівлі-продажу , укладеного у простій формі , від 28.06.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з іншої сторони , продавець передає у власність, а покупці приймають і зобов»язуються оплатити на нижчевказаних умовах квартиру за номером АДРЕСА_1( а.с.13-14) Передача квартири підтверджується актом приймання-передачі від 28.06.2016 року( а.с.15).

З розписки вбачається, що ОСОБА_3 отримала 28.06.2017 року від ОСОБА_1 ОСОБА_2 суму у розмірі 40 000,00( сорок тисяч) грн. за продану квартиру АДРЕСА_1 . Претензій майнового характеру не має. Гроші отримала у повному обсязі.( а.с.16-17)

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Одним із таких правочинів є договір купівлі-продажу.

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За вказаним загальним правилом недодержання нотаріальної форми договору тягне за собою його нікчемність, він не породжує тих прав і обовязків, яких бажали сторони.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що в разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору та втрати можливості посвідчити договір.

Із наданих суду документі з»ясовано, що фактичною перешкодою в оформленні правочину є відмова відповідача прибути 06.02.217 року до 2-ї Державної нотаріальної контори м. Сєвєродонецька, оскільки вона перебуває в м. Алчевську , на території проведення АТО, тому не може здійснити виїзд на територію м. Сєвєродонецька через встановлені КПВВ, бо це є реальною загрозою для її життя та здоров'я ( із заяви ОСОБА_2 а.с.32)

Суд вважає, що зазначені перешкоди не можуть бути розцінені як ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору.

За правилом, встановленим ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Отже надання договору купівлі-продажу нотаріальної форми грунтується на законі.

Згідно з частиною 3 статті 640 Цивільного кодексу України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державной реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Тому законодавець відрізняє договори, які підлягають нотаріальному посвідченню від договорів, які підлягають державній реєстрації та договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державної реєстрації.

Проте, як вбачається з конкретного змісту частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України, вказана норма матеріального закону передбачає можливість визнання дійсними тільки договорів, які підлягають лише нотаріальному посвідченню, і не передбачає можливість визнання дійсними договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Зважаюче на таке, законодавче закріплення судового захисту цивільних прав та інтересів таким способом, як визнання дійсними договорів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації відсутнє.

В той же час, відповідно до положення частини 2 статті 55 Закону України «Про нотаріат», частині 2 статті 182 Цивільного кодексу України правочин щодо нерухомості підлягають саме нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Однією з підстав позову була неможливість нотаріального посвідчення правочину. Проте, як вбачається з матеріалів справи, думка відповідача по справі щодо пред»явленого позову суду невідома, а відомості щодо відмови нотаріуса в посвідченні правочину та оскарженні його дій відсутні.

Проте, правила ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним не поширюється на договори купівлі-продажу, предметом яких є земельна ділянка, єдиний майновий комплекс, житловий будинок (квартира) або інше нерухоме, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Це пов'язано із тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо він за вимогами закону підлягає такій реєстрації, не є вчиненим і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків.

У зв'язку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. За таких обставин вбачається, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 оформлений у простій письмовій формі в силу положень ст.ст. 640, 657 ЦК України не є вчиненим, тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а відповідно відсутні й правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на вказані встановлені обставини та правові норми, вимоги позивачів не являються обгрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки не встановлені обставини, на підставі яких нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду.

Мотивуючи свою відмову у задоволенні позову суд бере до уваги Постанову Пленуму Верховного суду України № 9 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 06 листопада 2009 року відповідно до п.14 якої вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма частини другої ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у рішення №6-162цс12, № 6-49цс13.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивачів є необґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому, оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 16, 182,220, 638, 640, 655 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 06 листопада 2009 року, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 212-215,218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.Б. Чернобривко