Провадження № 2/761/2655/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_2 про визнання права на отримання страхового відшкодування та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (Відповідач-1), ОСОБА_2 (Відповідач-2) про визнання права на отримання страхового відшкодування та відшкодування шкоди.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 09.09.2016р. на в смт. Ємільчине Житомирської області по вул. Мічуріна відбулась ДТП за участю автомобілю «ВАЗ-21140», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю «Chrysler Sebring», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок якого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.10.2016р. Відповідача-2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача-2 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 9432904, згідно якого розмір страхової суми на одного потерпілого завданого майну становить 100 000,00 грн., розмір франшизи 500,00 грн. Згідно Висновку експерта ФОП ОСОБА_3 ринкова вартість автомобілю «Chrysler Sebring» реєстраційний номер НОМЕР_2 до ДТП складає 308 741,40 грн., а вартість відновлювального ремонту 514 427,66 грн., тобто згідно положень Закону транспортний засіб Позивача вважається фізично знищеним. Згідно звіту № 497/9 від 12.10.2016р. про оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобілю "Chrysler Sebring" д/н НОМЕР_2 після ДТП складає 37 500,00 грн. Таким чином, позивачу, як власнику вказаного автомобіля повинно бути відшкодовано 271 241,40 грн., що відповідає різниці між вартістю ТЗ до ДТП - 308 741,40 грн., та вартістю ТЗ після ДТП - 37 500,00 грн. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с.84-85) Позивач просив: - стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за Договором (Полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/9432904 в сумі 100 000,00 грн.; - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування збитків (майнової шкоди) в розмірі 171 241,40 грн. та судовий збір.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 09.12.2016р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.64).

Відповідач-1 - ПрАТ «Київський страховий дім» подано суду заперечення на позов (а.с.85-89), в яких він зазначив, що 13.09.2016р. представник Позивача повідомив Страховика про настання страхового випадку, а саме ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу згідно полісу № АЕ/9432904. Так, на замовлення страховика було виготовлено Звіт № 92/10.10.16 про утилізаційну вартість КТЗ, відповідно до якого утилізаційна вартість КТЗ складає 118 541,52 грн., ринкова вартість непошкодженого КТЗ 225 756,76 грн. 31.10.2016р. Позивач звернувся до Страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн. Разом з тим, до встановленого законодавством строку для виплати Страховиком страхового відшкодування вказаного у ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - 24.11.2016р. Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, тобто перебіг строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його припинився до набрання рішенням суду законної сили. Так, на момент подачі позову права Позивача з боку Страховика порушені не були, строк для прийняття рішення Страховиком про виплату страхового відшкодування та здійснення такої виплати не сплив, та з урахуванням факту, що ДТП розглядається в цивільній справі, перебіг цього строку зупинився до дати, коли Страховику стану відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, жодного рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято не було, право Позивача на отримання страхового відшкодування Страховиком не заперечувалось та не оспорювалось, отже в діях страховика відсутні будь-які порушення.

В судове засідання Позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.145).

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.10.2016р., що набрала законної сили 17.10.2016р., встановлено, що 09 вересня 2016 року о 00 год. 30 хв. в смт. Ємільчине Житомирської області по вул. Мічуріна, ОСОБА_2, керував автомобілем «ВАЗ-21140» н.з. НОМЕР_1, перебуваючи в хворобливому стані, був не уважний за кермом, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем «Chrysler Sebring» н.з. НОМЕР_2, що рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.11,90).

Автомобіль «Chrysler Sebring», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП відповідальність Відповідача-2, як особи, що на відповідній правовій основі керував автомобілем «ВАЗ-21140» номерний знак НОМЕР_1, була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9432904 (а.с.12), строком дії з 01.05.2016р. до 30.04.2017р., страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн. (а.с.91).

13.09.2016р. представник Позивача - ОСОБА_4 звернулась до ПрАТ «Київський страховий дім» із повідомленням про подію, що може бути визнана страховою (а.с.100).

31.10.2016р. Позивач звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити страхове відшкодування по дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 09.09.2016р. за адресою Житомирська область, с. Ємільчине, вул. Мічуріна. Представником Відповідача-1 при прийнятті вказаної заяви зазначено, що для прийняття рішення відсутня постанова суду (а.с.136-137).

Згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 497/9-16, складеного 16.09.2016р. СОД ФОП ОСОБА_3 за замовленням ОСОБА_1, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 308 741,40 грн.; вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 514 427,66 грн.; ринкова вартість легкового автомобіля Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 до моменту ДТП становить 308 741,40 грн. (а.с.13-22). До Висновку № 497/9-16 від 16.09.2016р. додано Акт огляду ТЗ від 16.09.2016р. (а.с.23), ремонтна калькуляція № 497/9-16 від 16.09.2016р. (а.с.24-28), фотододатки (а.с.31-34) тощо.

Відповідно до Звіту № 497/9 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2, складеного 12.10.2016р. ТОВ «Клевер Експерт» за замовленням ОСОБА_1, ринкова вартість пошкодженого легкового автомобіля Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 37 500,00 грн. (а.с.37-51).

Водночас, ПрАТ «Київський страховий дім» зазначило, що згідно Звіту № 92/10.10.16 про утилізаційну вартість КТЗ від 25.10.2016р.утилізаційна вартість складників автомобіля Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки становить 118 541,52 грн., ринкова вартість автомобіля Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки складає 225 756,76 грн. (а.с.116-129). До Звіту № 92/10.10.16 від 25.10.2016р. додано калькуляцію працездатних складових, вузлів, агрегатів пошкодженого КТЗ (а.с.130-131).

Листом вих. № 2213 від 30.12.2016р. ПрАТ «Київський страховий дім» повідомило Позивача, що строк для прийняття рішення та здійснення виплати страхового відшкодування продовжено відповідно до ст. 36 Закону до дати набрання законної сили судового рішення відносно Події (а.с.138).

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ст. 990 ЦК України).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

За ст. 6 даного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п.9.4. ст. 9 Закону визначено, що страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, оскільки згідно Звіту № 497/9-16 від 16.09.2016р. визначено, що ринкова вартість легкового автомобіля «Chrysler Sebring» реєстраційний номер НОМЕР_2 до моменту ДТП становила 308 741,40 грн., а вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля станом на 16.09.2016р. становить 514 427,66 грн., суд дійшов висновку, що транспортний засіб Позивача «Chrysler Sebring» реєстраційний номер НОМЕР_2 вважається фізично знищеним.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2 ст. 30 Закону).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Позивачу як власнику фізично знищеного автомобіля «Chrysler Sebring» реєстраційний номер НОМЕР_2, належить до відшкодування різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП 09.09.2016р., визначена на підставі Звіту № 497/9-16 від 16.09.2016р. (308 741,40 грн.) та вартістю вказаного транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди 09.09.2016р., визначеної на підставі Звіту № 497/9 від 12.10.2016р. (37 500,00 грн.), що становить 271 241,40 грн.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Звіт № 92/10.10.16 про утилізаційну вартість КТЗ від 25.10.2016р. не приймається до уваги як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження вартості фізично знищеного автомобіля «Chrysler Sebring» реєстраційний номер НОМЕР_2 до або після ДТП 09.09.2016р., оскільки при складанні вказаного Звіту експертом не проводився огляд пошкодженого ТЗ та не зазначено, на підставі яких даних було встановлено перелік працездатних складових, вузлів, агрегатів пошкодженого КТЗ, окрім того, ринкова вартість автомобіля «Chrysler Sebring» реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату оцінки 25.10.2016р. (225 756,76 грн.) не підлягає врахуванню при визначенні розміру шкоди, що підлягає до відшкодуванню власнику фізично знищеного транспортного засобу, оскільки в даному випадку має значення вартість автомобіля до та після ДТП, внаслідок якого транспортний засіб зазнав відповідних пошкоджень.

За ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.2. ст. 36 Закону визначено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Так, Страховик у відповідності до вимог Закону зобов'язаний був сплатити Позивачу в межах визначеної Договором страхової суми (100 000,00 грн.) різницю між вартістю транспортного засобу «Chrysler Sebring» реєстраційний номер НОМЕР_2 до та після дорожньо-транспортної пригоди 09.09.2016р., протягом 90 календарних днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто до 29.01.2017р.

Станом на час розгляду справи, ПрАТ «Київський страховий дім» виплату страхового відшкодування Позивачу не здійснило, посилаючись на ст. 36 Закону на підставі якої страховик продовжив строк для прийняття рішення та здійснення виплати страхового відшкодування.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що перебіг строку для прийняття рішення та здійснення виплати страхового відшкодування припиняється у відповідності до абз. 4 п. 36.2. ст. 36 Закону в разі розгляду в цивільній, господарській або кримінальній справі обставин саме дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, водночас, предметом даної справи є стягнення суми завданих збитків особою, що керувала застрахованим транспортним засобом - ОСОБА_2, вина якої встановлена постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.10.2016р., що набрала законної сили 17.10.2016р., таким чином, посилання Відповідача-1 на невиплату суми страхового відшкодування в зв'язку з припиненням перебігу строку для прийняття рішення та здійснення відповідної виплати є безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п.36.6 ст. 36 Закону).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Київський страховий дім» про стягнення суми страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн. підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з Відповідача-1 на користь Позивача страхової суми за шкоду заподіяну майну передбаченої полісом АЕ/9432904 (100 000,00 грн.) за вирахуванням суми франшизи (500,00 грн.), що становить 99 500,00 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом з тим, відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до виконання судами, встановлено, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Таким чином, оскільки страхова сума за Полісом № АЕ/9432904 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що має бути сплачена страховиком - ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 як потерпілої особи майно якої було пошкоджено (99 500,00 грн.), не відшкодовує в повному обсязі шкоди, завданої Позивачу внаслідок знищення його транспортного засобу «Chrysler Sebring» реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП 09.09.2016р. (271 241,40 грн.), суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 як особа винна у ДТП, внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб «Chrysler Sebring» реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Позивачу, зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_1 різницю між сумою страхового відшкодування та фактичним розміром шкоди, завданим майну останньої, в розмірі 171 241,40 грн.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_2 про визнання права на отримання страхового відшкодування та відшкодування шкоди, - підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 99 500,00 грн., а також стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в межах заявлених вимог у розмірі 171 241,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, суд присуджує до стягнення на користь Позивача з ПрАТ «Київський страховий дім», виходячи з розміру задоволених позовних вимог (99 500,00 грн.) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 995,00 грн., а з ОСОБА_2, виходячи з розміру задоволених позовних вимог (171 241,40 грн.) на користь Позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 712,41 грн.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 22, 23, 511, 636, 979, 990, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 6, 9, 12, 22, 23, 26, 29, 30, 33, 35, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, та керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 61, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_2 про визнання права на отримання страхового відшкодування та відшкодування шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 99 500,00грн. та судові витрати в сумі 995,00 грн., а всього 100 495,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 171 241,40 грн. та судові витрати в сумі 1 712,41 грн., а всього 172 953,81 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: