Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4943/15-ц Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 46 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Коломієць О.С., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Корольовський районний відділ у місті Житомирі управління державної міграційної служби України в Житомирській області, комунальне підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №9" Житомирської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2,

на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 11 у будинку № 3 по пров. Вацківському у м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач з вересня 2014 року без поважних причин не проживає у вказаному жилому приміщенні, квартиру не утримує, комунальні послуги не оплачує. Крім того, він позбавлений можливості отримати житлову субсидію, оскільки не володіє інформацією про доходи ОСОБА_2

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2015 року визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №11 у будинку №3 по пров.Вацківському у м.Житомирі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2016 року заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

На її думку, судом не враховано, що із позивачем у них давні неприязні стосунки, внаслідок яких він бажає позбавити її житла, та свідомо не повідомляв їй про розгляд справи у суді. Як наслідок, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою №11 по пров. Вацківському, 3 у м. Житомирі є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату наймачем або членом його сім'ї права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін їх відсутності та поважність причин такої відсутності.

Як вбачається із матеріалів справи сторони зареєстровані у спірній квартирі АДРЕСА_1 (а.с.4). Вказана квартира належить до державного житлового фонду, тобто не приватизована (а.с. 6). Ордер на зайняття спірної квартири видавався ОСОБА_1 на сімю з трьох чоловік, а саме: на нього, його дружину ОСОБА_3 та її дочку ОСОБА_4 (на даний час ОСОБА_2) Л.С. (а.с.131).

Відповідно до акту КП «ВЖРЕП №9» від 23 квітня 2015 року з вересня 2014 року ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає, її особистих речей в ній немає (а.с.5).

Матеріали справи свідчать про те, що спір вирішений у відсутності відповідача, будь-яких доказів не проживання її у спірній квартирі з неповажних причин позивачем суду не надано. Рішення ухвалено виключно на доводах позовних вимог, на підставі акта від 23 квітня 2015 року про відсутність відповідача у жилому приміщенні з вересня 2014 року та показаннях свідків.

Разом з тим, вищевказаний акт та показання свідків підтверджують лише факт не проживання ОСОБА_2 у спірному житлі з вересня 2014 року, однак не містять причин з яких вона була відсутня у спірній квартирі, а тому не є належними та достатніми доказами відсутності відповідача понад встановлені законом строки без поважних причин.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_2 посилалась на те, що між нею та відповідачем існують тривалі конфліктні відносини з приводу користування квартирою, внаслідок чого вони проживали у різних кімнатах, які замикалися на ключ. Можливості постійно проживати у спірному житлі вона не мала, оскільки у літній період тимчасово проживала з чоловіком у сільській місцевості, де обробляла город. З вересня 2014 року вона працювала волонтером, її робота була повязана з відрядженнями. У квартирі знаходяться її особисті речі та меблі, вона сплачувала комунальні послуги, проводила ремонт у квартирі, у неї не має іншого житла.

Такі доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи та доведені письмовими доказами по справі, зокрема: постановами правоохоронних органів про відмову у порушенні кримінальних справ за зверненнями як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 за 2007-2011 роки, з яких вбачається, що з приводу користування квартирою між ними склалися стійкі неприязні стосунки; довідкою з місця роботи відповідача; довідкою органу місцевого самоврядування про тимчасове проживання її у літній період в сільській місцевості.

Факт тривалих неприязних стосунків підтвердив в суді апеляційної інстанції також позивач.

На підтвердження того, що вона не втрачала інтересу до спірної квартири, ОСОБА_2 надала до апеляційної скарги копії квитанцій про оплату комунальних послуг (квартирної плати) по спірній квартирі за період з січня 2015 року по січень 2017 року (а.с.59-68), копії квитанцій про придбання сантехніки та будівельних матеріалів за 2008 та 2014 роки, які, як вона зазначила, використані для ремонту спірного житла. Вказані обставини не спростовані ОСОБА_1 Відсутність у ОСОБА_2 іншого житла підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем не надано об'єктивних та переконливих доказів на підтвердження не проживання відповідачки у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців.

При наявності доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, посилання позивача на належне повідомлення відповідачки про розгляд справи судом, як на підставу для відмови у скасуванні заочного рішення, є помилковими.

Факт отримання ОСОБА_1 після ухвалення оскаржуваного рішення свідоцтва про право на спірне житло, правового значення для вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, не має.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені нею судові витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 606,32 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 606,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: