Провадження № 2/201/849/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 лютого 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Бігдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_2, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про припинення іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), ОСОБА_2 (далі ОСОБА_4Г.), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3А.), Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (ПАТ «Сведбанк») про припинення іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна, у якому просив припинити іпотеку квартири № 112 житловою площею 52,8 кв.м і загальною 84,1 кв.м в будинку під літ. «А-5» по пр-ту Карла Маркса, 20, в м. Дніпропетровську (нині пр-т Д. Яворницького у м. Дніпрі), що складається із трьох житлових кімнат і допоміжних приміщень санвузлу, кухні, кладової, коридору, балкону, яка зареєстрована 26 травня 2006 року в Державному реєстрі іпотек під № 3261531 на підставі укладеного 10 травня 2006 року ОСОБА_1 іпотечного договору № 0301/0506/88-352-Z-1 з Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із записом в реєстрі за № 14, про що внести запис до Державного реєстру речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, а також скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 (нині пр-т Д. Яворницького у м. Дніпрі). Свої позовні вимоги мотивував тим, що він на умовах іпотечного договору № 0301/0506/88-352-Z-1 укладеного з Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» виступив майновим поручителем виконання боржником ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4Ю.) грошових зобовязань з кредитного договору № 0301/0506/88-352 щодо повернення 82 500 доларів США кредиту з виплатою процентів 14 % річних та сплати неустойок та 16 травня 2006 року передав АКБ «ТАС-Комерцбанк» в іпотеку квартиру № 112 в будинку під літ. «А-5» по пр-ту Карла Маркса, 20, у м. Дніпропетровську, що складається із трьох жилих кімнат і допоміжних приміщень санвузлу, кухні, кладової, коридору, балкону загальною площею 84,1 кв.м і жилою 52,8 кв.м. Це нерухоме майно належить позивачу на праві особистої приватної власності та отримано ним у дар 30 жовтня 2004 року на умовах нотаріально посвідченого договору. З ОСОБА_4 його повязували близькі товариські стосунки і він не міг їй відмовити в наданні забезпечення кредитного договору, за умовами якого вона мала отримати споживчий кредит в іноземній валюті для оплати послуг лікування тяжкого захворювання.

Позивач у поданому позові також посилався на те, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у рішенні від 26 липня 2016 року встановлено, що правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», який через зміни у законодавстві змінив фірмове найменування на ПАТ «Сведбанк», відступив право вимоги до ОСОБА_4, що виникає з кредитного договору № 0301/0506/88-352, на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на умовах укладеного між ними договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, а так само за нотаріально посвідченим договором від 08 листопада 2012 року відступив на користь відповідача права за іпотечним договором № 0301/0506/88-352-Z-1. Судом також встановлено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс», скориставшись застереженням у п. 12, 13 цього договору, звернув стягнення на спірне майно за правилами ст. 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом реєстрації 24 жовтня 2015 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу набуття на нього права власності, що на підставі указаного рішення суду від 26 липня 2016 року скасовано із внесенням 25 серпня 2016 року запису про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Позивач посилається на те, що 17 червня 2008 року після смерті боржника ОСОБА_4Ю, внаслідок її смерті у віці повних 38 років відкрилася спадщина, яку прийняла її мати ОСОБА_2

З огляду на те, що укладаючи договір факторингу ПАТ «Сведбанк» і передаючи право вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» мав пересвідчитися у правоздатності ОСОБА_4 і цього не зробив, а на час укладення договорів остання померла, та на те, що протягом строку на прийняття спадщини ані банк, ані факторингова компанія до нотаріуса з вимогами до спадкоємців не звернулися, а боржник у зобовязанні помер і іпотекодавець (позивач) не надав згоди на забезпечення виконання кредитного договору спадкоємцями боржника, іпотека є припиненою із виключенням відповідних відомостей із Реєстру.

Представник позивача ОСОБА_6 у судове засідання через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги повністю підтримав та просив позов задовольнити з підстав наведених у ньому, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував і просив справу розглянути за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та треті осіби ОСОБА_3, ПАТ «Сведбанк» в судові засідання призначені на 17 січня 2017 року, 02 лютого 2017 року, 14 лютого 2017 року не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили, докази чого наявні у матеріалах справи.

Представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у судове засіданні призначене на 17 січня 2017 року зявився та просив відкласти розгляд справи на іншу дату для ознайомлення із матеріалами справи та необхідність підготовки письмових пояснень за позовом, у звязку із чим суд відклав розгляд справи та надав представнику право на ознайомлення із матеріалами справи та підготовку заперечень. У наступне судове засідання призначене на 02 лютого 2017 року представник указаного товариства у судове засідання не зявився і просив відкласти розгляд справи у звязку із хворобою, суд розгляд справи відклав за клопотанням представника цього відповідача на 14 лютого 2017 року. Проте і у судове засідання призначене на 14 лютого 2017 року представник відповідача ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не зявився і просив відкласти розгляд прави з огляду на зайнятість і іншому судовому процесі.

Зважаючи на зазначену процесуальну поведінку відповідачів та третьої особи, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Частиною 2 ст. 169 Кодексу передбачено, що неявка представника в судове засідання без поважних причини або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

Суд також враховує при вирішенні цього питання і те, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є юридичною особою і має право для участі у судовому засіданні доручити це іншому представнику з метою розгляду справи в розумні строки. Розгляд справи за клопотаннями цього відповідача відкладався неодноразово і йому було надано достатній час для участі в судовому засіданні і надання заперечень на позов, але він таким правом не скористався.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що відповідачі та треті особи належним чином повідомлялася про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 16 травня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0301/0506/88-352, за умовами якого банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 82 500 доларів США на строк з 16 травня 2006 року по 15 травня 2011 року (а.с. 5-7).

Крім того, між указаним банком та ОСОБА_1 16 травня 2006 року було укладено іпотечний договір № 0301/0506/88-352-Z-1, згідно з умовами якого за кредитним договором № 0301/0506/88-352 від 16 травня 2006 року іпотекодержатель надав ОСОБА_4 кредит у сумі 82 500 доларів США. Цей кредитний договір, а також додаткові угоди до нього, якщо такі будуть укладені між сторонами в подальшому іменуються як основне зобовязання. Сторони цього договору домовилися, що іпотека передбачена умовами цього договору розповсюджується на будь-яке збільшення основного зобовязання або процентів за основним зобовязанням та не потребується державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки за цим договором, іпотекою. На забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартира № 112, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр-т Карла Маркса, 112 (а.с. 9).

Установлено судом також, що згідно із договором про відступлення прав за іпотечними договорами від 08 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та умов цього договору сторони домовилися, що разом із відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором, первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору (а.с. 64-73).

Як вбачається із наявного у матеріалах справи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року у справі № 201/835/16-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ТОВ «ФК «ОСОБА_5 плюс» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання його звільнити та скасування рішення про державну реєстрацію права власності судом було установлено, що 16 травня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» був укладений кредитний договір № 0301/0506/88-352, в забезпечення виконання зобовязань за яким між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» був укладений іпотечний договір № 0301/0506/88-352-Z-1 від 16 травня 2006 року, предметом якого є квартира № 112, розташована в будинку №20 по пр. Карла Маркса в м. Дніпропетровську, належна на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору дарування. Викладене підтверджується матеріалами справи. Зі свідоцтва про смерть серії І-КИ № 229846 від 21 червня 2008 року вбачається, що ОСОБА_4 померла 17 червня 2008 року. Згідно з договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» останнє набуло право вимоги за, в тому числі, кредитним договором №0301/0506/88-352 від 16 травня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк». На підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 08 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», останнє набуло статусу іпотекодержателя, в тому числі, іпотечним договором № 0301/0506/88-352-Z-1 від 16 травня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк».

З матеріалів справи вбачається, що листом за вих. № 511657/ЛЗ-юр від 01 квітня 2014 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» повідомляло ОСОБА_1 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, проте доказів направлення такого повідомлення, як доказів отримання його адресатом суду надано не було.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 жовтня 2015 року на підставі заяви ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо реєстрації права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_2.

Суд у цьому рішенні дійшов висновку, що аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог, оскільки в ході судового розгляду даної цивільної справи суду не було надано доказів повідомлення іпотекодавця ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, як це передбачено п. 24 Закону України «Про іпотеку», а також не було надано доказів направлення ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушення зобовязань у не менш, ніж 30-денний строк і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, як і доказів отримання ним таких документів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів України, та сформулював правову позицію про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Статтею 526 ЦК визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.598 ЦК зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законом «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди);

з інших підстав, передбачених законом (ст.17).

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з чч. 3, 4 ст.653 ЦК, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Слід зазначити, що важливим елементом правового механізму захисту прав кредитора у зобовязанні є акцесорні (додаткові) зобовязання, які призначені захистити майновий (грошовий) інтерес кредитора у випадку неплатоспроможності боржника. Порука та іпотека є видами забезпечення зобовязань, що виникають з кредитних договорів.

За загальним правилом, яке випливає з призначення цих акцесорних зобовязань, і порука, і іпотека припиняються із припиненням забезпеченого ними зобовязання (ч. 1 ст. 559 ЦК, п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК). Перелік підстав припинення поруки, визначений в ст. 559 ЦК, є вичерпним, і однією з них є припинення поруки після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК). В ст. 593 ЦК серед підстав припинення права застави аналогічного правила про припинення застави у звязку із закінченням строку дії договору застави немає, втім, цей перелік не є вичерпним, і право застави може припинятися також в інших випадках, встановлених законом (ч. 1 ст. 593 ЦК). Таким випадком є закріплене в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» правило про припинення іпотеки у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Як випливає з переліку істотних умов іпотечного договору, такими умовами є, зокрема, зміст і розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку»). У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з визначених в цій статті істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 18 Закону). Таким чином, Закон не повязує будь-яких правових наслідків із відсутністю в іпотечному договорі умови про строк його дії. Тому за відсутності в іпотечному договорі строку його дії до відносин іпотеки має застосовуватися загальне правило про те, що право іпотеки припиняється у разі припинення основного зобовязання.

Якщо сторони домовилися про припинення іпотеки у звязку із закінченням строку дії іпотечного договору, цей строк має бути узгоджений сторонами відповідно до правил ст. 251, 252, 631 ЦК України, що надаватиме відносинам сторін визначеності та передбачуваності.

З огляду на те, що Закон «Про іпотеку» прямо повязує припинення права іпотеки із закінченням строку дії договору іпотеки, цей строк є присічним (преклюзивним), він не відновлюється, незалежно від виконання забезпеченого іпотекою основного зобовязання із його закінченням право іпотекодержателя та кореспондуючий йому обовязок іпотекодавця припиняються як такі, що обмежені в часі цим присічним строком.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги . Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Як встановлено судом до боржника ОСОБА_2 вимоги ПАТ «Сведбанк» належним чином не предявило та укладаючи договори факторингу та відступлення прав за іпотечним договором не отримало у позивача згоди відповідно до приписів ст. 205, 521 ЦК України на забезпечення виконання кредитного зобовязання спадкоємцями боржника, тобто новим боржником, а тому в силу ст. 17 Закону України доводи позивача є обґрунтованими, з огляду на що іпотека спірної квартири підлягає припиненню.

Суд також наголошує на тому, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про скасування заборони на відчуження спірної квартири, оскільки такі дії повинні здійснюватися субєктом державної реєстрації прав на нерухоме майно після набранням судовим рішенням про припинення іпотеки законної сили.

Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати підлягають стягненню із ТОВ «ФК «Вектор Плюс», оскільки саме з ним укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором і ухвалене судове рішення прийнято не у звязку із порушенням прав та обовязків позивача ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, 169, 197, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_2, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про припинення іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна задовольнити частково.

Припинити іпотеку квартири № 112 житловою площею 52,8 кв.м і загальною 84,1 кв.м в будинку під літ. «А-5» по пр-ту Карла Маркса, 20, в м. Дніпропетровську (нині пр-т Д. Яворницького у м. Дніпрі), що складається із трьох житлових кімнат і допоміжних приміщень санвузлу, кухні, кладової, коридору, балкону, яка зареєстрована 26 травня 2006 року в Державному реєстрі іпотек під № 3261531 на підставі укладеного 10 травня 2006 року ОСОБА_1 з Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» іпотечного договору № 0301/0506/88-352-Z-1, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із записом в реєстрі за № 14.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (, місцезнаходження: проспект Степана Бандери, 28а, м. Київ, 01010) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) судові витрати у розмірі 551,20 грн. пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П.Ходаківський