Справа № 369/2629/16-ц
Провадження № 2/369/293/17
27.01.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчко А.Я.
за участю секретаря: Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честів, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честів, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що ганебна поведінка відповідачів відбулась біля її квартири АДРЕСА_1 вересня 2015 року, коли її довірена особа, ОСОБА_5 , маючи на руках належні повноваження від її імені (видана довіреність ОСОБА_5 на ведення її справ в усіх установах та організаціях незалежно від форм власності), з метою врегулювання суперечок, пов`язаних з порушенням громадського порядку громадянкою ОСОБА_3 .
Саме за її проханням позивач запросила людину, яка має певну освіту, досвід у врегулюванні негативних наслідків порушення громадського порядку та відповідну практику.
Під час зазначеної зустрічі відповідачі висловлювали в присутності інших свідків образи в її адресу.
Під час зазначеної розмови, біля ліфтової площадки на 5-му поверсі, «значені особи безпідставно гучно висловлювали образи в її адресу та наволи твердження , що не вдповідають дійсності.
Крім того, відповідач ОСОБА_3 на запитання, ОСОБА_5 щодо пропозицій та шляхів мирного врегулювання суперечок між ними (позивачем) та нею заявила : «Нехай вона повіситься». Це в той час, коли людина прийшла з миром та бажанням врегулювати питання, щодо протиправної поведінки громадянки ОСОБА_3 по відношенню до неї.
Під час зазначеної зустрічі її представник за її вимогою здійснював запис розмов під час зазначеної зустрічі на диктофон SONY ВХ800, незважаючи на те. що вона та її мама знаходились на міжповерховій площадці біля ліфта поверхом нижче (вони з мамою проживаютьв цьому ж будинку поверхом нижче).
Ганебна поведінка відповідачів, в присутності сторонніх осіб, яку вони вчинили 10.09.2015 року, паплюжить її честь, гідність та ділову репутацію, а також нанесли їй моральну шкоду.
Така поведінка відповідачів є не поодинока. З їх боку вона та її літня мама, ще раніше чули у свою адресу нецензурні висловлювання та безпідставні образи.
Саме з цього приводу, з листопада 2015 року в Києво-Святошинському районному суді Київської області розглядається цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.
Очевидним фактом є те, що ганебні та образливі висловлювання в її персонально адресу, відповідачі здійснювали в присутності декількох осіб.
Публічно заявлена відповідачами інформація, стосується безпосередньо позивача не носить оціночний характер та заявлена на як факт, який відповідачам досконало відомо та вони впевнені в цьому.
За наявними фактами, розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною, її поширення ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію.
Вважає, що поширення зазначеної інформації та висловлювання відповідачами визначеному колу осіб мали на меті приниження, опорочения честі і гідності та ділової репутації Позивача, який намагався здійснити примирення та з`ясувати обставин порушення громадського порядку мешканкою квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_5 .
Негативні наслідки, спричинені позивачу вищезазначеними діями відповідача, усвідомлені і сплановані ним, збільшуються і через те, що особливістю ділової репутації позивача, є те, що вона є вдовою чоловіка, який загинув у 2002 році під час виконання службових обов`язків (чоловік був підполковником Збройних сил України , командиром військової частини.
Позивач має вищу освіту та вже більше 10 років працює у престижному медичному лікувальному закладі «Ураїнський Інститут сексології та андрології», де вона спілкується щодня з десятками лікарів-фахівців вищої категорії, професорами та докторами наук, а також десятками пацієнтів.
Позивач є мамою, яка сама виростила сина, який закінчив вище військове училище, отримав звання офіцера та проходив службу в СБУ.
Позивач має на утриманні літню людину похилого віку (78 років), яка хвора та потребує постійного догляду.
В той же час, після вчинення відповідачем ганебної поведінки, що пов`язана з приниженням її честі, гідності та ділової репутації, вона отримала нервовий стрес та розлади нервової системи, що пов`язана з протизаконною та протиправною поведінкою відповідачів. Позивач вимушена також витрачати значні зусилля та кошти для відновлення свого стану здоров`я.
Вище зазначене, дає підстави для збільшення позовних вимог та стягнення коштів за заподіяну моральну шкоду.
Тому просила визнати недостовірними, такими, що ганьблять честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , висловлювання, що були зроблені 10 вересня 1015 року відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , в присутності сторонніх осіб: Паливода больная шизофренией; Она (Паливода) сумашедшая, Пусть она (Паливода) повеситься. Тому просила стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в сумі - 487 грн. 20 коп. та судові витрати в сумі 2000 грн.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день слухання спарви повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.
За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 3,28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).
Відповідно до п. 18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України).
Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.15 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо,телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших товарів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь, гідність фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Пунктом 18 Постанови зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 звернулася з вказаним позовм, оскільки ганебна поведінка відповідачів відбулась біля її квартири АДРЕСА_1 вересня 2015 року, коли її довірена особа, ОСОБА_5 , маючи на руках належні повноваження від її імені (видана довіреність ОСОБА_5 на ведення її справ в усіх установах та організаціях незалежно від форм власності), з метою врегулювання суперечок, пов`язаних з порушенням громадського порядку громадянкою ОСОБА_3 .
Позивач стверджує, що саме за її проханням позивач запросила людину, яка має певну освіту, досвід у врегулюванні негативних наслідків порушення громадського порядку та відповідну практику.
Під час зазначеної зустрічі відповідачі висловлювали в присутності інших свідків образи в її адресу.
Під час зазначеної розмови, біля ліфтової площадки на 5-му поверсі, «значені особи безпідставно гучно висловлювали образи в її адресу та наводтили твердження, що не вдповідають дійсності.
Крім того, відповідач ОСОБА_3 на запитання, ОСОБА_5 щодо пропозицій та шляхів мирного врегулювання суперечок між ними (позивачем) та нею заявила : «Нехай вона повіситься». Це в той час, коли людина прийшла з миром та бажанням врегулювати питання, щодо протиправної поведінки громадянки ОСОБА_3 по відношенню до неї.
Під час зазначеної зустрічі її представник за її вимогою здійснював запис розмов під час зазначеної зустрічі на диктофон SONY ВХ800, незважаючи на те, що вона та її мама знаходились на міжповерховій площадці біля ліфта поверхом нижче (вони з мамою проживають в цьому ж будинку поверхом нижче).
Ганебна поведінка відповідачів, в присутності сторонніх осіб, яку вони вчинили 10.09.2015 року, паплюжить її честь, гідність та ділову репутацію, а також нанесли їй моральну шкоду.
Така поведінка відповідачів є не поодинока. З їх боку вона та її літня мама, ще раніше чули у свою адресу нецензурні висловлювання та безпідставні образи.
Саме з цього приводу, з листопада 2015 року в Києво-Святошинському районному суді Київської області розглядається цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.
Очевидним фактом є те, що ганебні та образливі висловлювання в її персонально адресу, відповідачі здійснювали в присутності декількох осіб.
Публічно заявлена відповідачами інформація, стосується безпосередньо позивача не носить оціночний характер та заявлена як факт, який відповідачам досконало відомо та вони впевнені в цьому.
За наявними фактами, розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною, її поширення ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію.
Вважає, що поширення зазначеної інформації та висловлювання відповідачами визначеному колу осіб мали на меті приниження, опорочения честі і гідності та ділової репутації позивача, який намагався здійснити примирення та з`ясувати обставин порушення громадського порядку мешканкою квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_5 .
Негативні наслідки, спричинені позивачу вищезазначеними діями відповідача, усвідомлені і сплановані ним, збільшуються і через те, що особливістю ділової репутації позивача, є те, що вона є вдовою чоловіка, який загинув у 2002 році під час виконання службових обов`язків (чоловік був підполковником Збройних сил України , командиром військової частини.
Позивач має вищу освіту та вже більше 10 років працює у престижному медичному лікувальному закладі «Ураїнський Інститут сексології та андрології», де вона спілкується щодня з десятками лікарів-фахівців вищої категорії, професорами та докторами наук, а також десятками пацієнтів.
Позивач є мамою, яка сама виростила сина, який закінчив вище військове училище, отримав звання офіцера та проходив службу в СБУ.
Позивач має на утриманні літню людину похилого віку (78 років), яка хвора та потребує постійного догляду.
В той же час, після вчинення відповідачем ганебної поведінки, що пов`язана з приниженням її честі, гідності та ділової репутації, вона отримала нервовий стрес та розлади нервової системи, що пов`язана з протизаконною та протиправною поведінкою відповідачів. Позивач вимушена також витрачати значні зусилля та кошти для відновлення свого стану здоров`я.
Як вбачається із матеріалів справи, представником позвича ОСОБА_5 було направлено досудову вимогу відповідачу ОСОБА_6 для досудового врегулювання конфлікту та принести вибачення позивачу з приводу ганебної поведінки відповідача.
Також 22.09.2015 року представник позивача ОСОБА_5 звертався до МВС України Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України, згідно вказаного листа з відповідачами було проведено профілактичну бесіду з приводу антигромадської поведінки.
В подальшому представником позивачам, ще двічі були подані заяви про неправомірну поведінку відповідачів, що вбачається із матеріалів справи.
Також 26.02.2016 року позивачкою було направлено до Начальника Управління національної поліції м. Вишневе Київської області заяву про злочин.
Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне проаналізувати вище викладене та зазначити наступне.
В рішенні Європейського суду з праву людини у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 р. зазначено: «Суд розрізняє фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції з прав людини».
Згідно ст. 47-1 Закону України „Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Так, фундаментальними принципами Європейського Суду згідно з його практикою щодо ст. 10 Конвенції є те, що свобода вираження поглядів складає одну з важливіших підвалин демократичного суспільства. За дотримання умов п.2 ст, 10 вона застосовується не тільки до „інформації" чи „ідей", які сприймаються сприятливо, чи розглядаються як необразливі чи байдуже, але й такі, які ображують шокують чи турбують (рішення у справі „Хейдісайд про Сполученого Королівства від 07.12.1976).
Крім того, зазначені висловлювання не мотивовані цілеспрямованими діями з метою приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача і не можуть бути розцінені як недостовірна інформація, яка б принижувала його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона не містить твердження про порушення позивачами законодавства чи моральних принципів і лише надає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації щодо вказаних обставин, а тому підстави для задоволення вимог позивачів в цій частині їх спростування, відсутні. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Згідно ч.7 ст.277 ЦПК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Аудіозапис, наданий позивачем та який заслуханий та досліджений у судовому засіданні, що містить висловлювання відповідача на адресу позивача ОСОБА_1 , що за змістом порочать її честь, гідність та ділову репутацію, не може бути належним доказом в силу вимог ст. 58 ЦПК України, оскільки не підлягає ідентифікації особи, окрім того належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Виходячи з вимог, які пред`являються до доказів, що вимагають використання технічних засобів при їх виготовленні та відтворенні, ці докази можуть бути покладені в основу судового рішення за умов, що відоме джерело виготовлення цих матеріалів; відомий час виготовлення цих матеріалів; ці матеріали були виготовлені загальноприйнятим способом або способом, про який домовилися особи, які виготовили їх; ці матеріали до їх подання до суду зберігалися належним чином; ці матеріали можуть бути надані суду у доступному для відтворення і зберігання вигляді.
Відтак, не можна вважати аудіозапис наданий суду є достовірним і не змонтованим, і те що там говорилось належить певній особі, оскільки його достовірність не підтверджена належним засобом доказування, а сам запис є не чітким та не зрозумілим.
Разом з тим, позивачем не надано доказів джерела виготовлення аудіозапису, час та спосіб його виготовлення, домовленості про виготовлення аудіозапису та збереження вказаних матеріалів.
Крім того, позивач не доводить, що порушено її особисті немайнові права.
Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у поному обсязі, у зв`язку з їх недоведеністю.
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 275, 277, 280, 297 ЦК України, ст. ст. 57-60, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко