Справа № 149/2817/14-ц Провадження № 22-ц/772/491/2017Головуючий в суді першої інстанції Войнаревич М. Г.
Категорія 5Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Кучевського П.В.

Суддів: Голоти Л.О. Рибчинського В.П.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка О.О. на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом у якому просила визнати за нею право власності на 12/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2014 року відкрито провадження у справі.

16 березня 2015 року ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Після надходження висновку експерта та відновлення провадження у справі ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, у якій просила визнати частково недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 12 серпня 2014 року, видані державним нотаріусом Хмільницької міської державної нотаріальної контори Глуздань С.В., спадкова справа №83/2012, зареєстровано в реєстрі за № 674 та №671, про успадкування ОСОБА_9 та ОСОБА_4 по ? частці 48/100ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_1, належних померлому ОСОБА_10 Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, яке було використано в процесі будівництва та прибудови А1 в будинку АДРЕСА_1, що становить 13,5/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_11 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків до 05 січня 2017 року.

На виконання вимог ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року ОСОБА_11 подала заяву про зміну позовних вимог.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2017 року повернуто позовну заяву ОСОБА_11 з підстав не виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2017 року, представник позивача Якименко О.О. звернувся до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції вказав, що позовна заява не відповідає вимогам статті 119 ЦПК України, а саме:

- в уточнюючій позовній заяві не має оцінки зазначеного майна, окремо по кожному найменуванні, оскільки відповідно до висновку № 279 за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи встановлено, що вартість будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, яке було використано в процесі будівництва прибудов до житлового будинку № 14, становить 143193,21 грн., таким чином не правильно сплачений судовий збір;

- не зазначено відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 119 ЦПК України в уточнюючій позовній заяві перелік документів, що додаються до заяви.

- не конкретизовано позовні вимоги, оскільки позивачем ставиться питання про визнання права власності на 12/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, відповідно до уточнених позовних вимог - про визнання права власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, яке було використано в процесі будівництва прибудови А1 в будинку АДРЕСА_1.

На виконання вимог ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області представник позивача адвокат Якименко О.О. надав до суду уточнену позовну заяву зазначивши ціну позову 87436, 78 грн. та вказав, що судовий збір сплачено в розмірі 874,37 грн. оригінали квитанцій долучено до матеріалів справи.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме, не сплачено судовий збір.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 р. № 2 роз'яснено, що у випадку, якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

У порушення вказаних вимог суд першої інстанції залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_2 не вказав розмір судового збору, який необхідно сплатити позивачу.

Згідно із п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 289, 76 грн. (квитанція від 26.09.2014 року №162В35517) та 624,60 грн. (квитанція №74 від 09 вересня 2016 року).

У подальшому позивачем уточнювалися позовні вимоги у зв'язку із проведення експертизи у справі та зміною ціни позову.

Відповідно до вимог ч. 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог ЗУ «Про судовий збір», Цивільного процесуального кодексу України не врахував та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland) вказав на те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме залишення позовної заяви без руху не зазначивши розміру судового збору, що підлягав до сплати, призвело до неможливості виконання позивачем вимог такої ухвали, та як наслідок помилкового повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви є необґрунтованою та не відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Якименка О.О. задовольнити.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2017 року скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Головуючий: /підпис/ П.В. Кучевський

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський