АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2126/16-ц 22-ц/774/285/К/17
Справа № 212/2126/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/285/К/17 суддя Пустовіт О.Г.
Категорія № 54 (4) Доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2,

представника відповідача Філії - Дніпропетровського обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України» - Боженко Оксани Євгенівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Філії - Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Філії - Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Філії - Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі - Філія Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України») про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, який під час розгляду справи уточнила (а.с. 176-178) та в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 лютого 2007 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду касира-контролера відділення № 7714/0104 філії Жовтневого відділення ВАТ «Ощадбанк».

18 березня 2016 року на підставі наказу № 698/К ОСОБА_1 була звільнена у зв'язку з втратою довіри, за грубе порушення правил операційно-касової роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України, на підставі висновків службового розслідування від 16.03.2016 року та пояснювальної записки ОСОБА_1 від 11 березня 2016 року.

Позивач, з дати прийняття 01 лютого 2007 року на роботу, належним чином виконувала свої обов'язки, жодних претензій до неї, як працівника, не було, себе зарекомендувала, як відповідальний працівник, а той факт, що її було звільнено за п. 2 ст. 41 КЗпП України на підставі висновків службового розслідування від 16.03.2016, які стосувались не її професіональних обов'язків, а зовсім іншого працівника, є не тільки грубим порушенням трудового законодавства, а й установлених моральних засад.

Тому, позивач фактично позбавлена можливості з вини відповідача оформитись на іншу роботу, діями відповідача знівечена її репутація , яку вона роками напрацьовувала.

Зазначає, що відповідно до Наказу про припинення трудового договору, підставою, крім службового розслідування, стали ще особисті пояснення ОСОБА_1, які дійсно надавались нею, але не щодо неналежного виконання саме її обов'язків, як працівника, а порушення трудового договору та посадової інструкції іншого працівника банку, у зв'язку з чим причиною її звільнення стала ситуація, до якої вона не має жодного відношення, так як не могла втратити довіру, як працівник, який безпосередньо обслуговував грошові цінності та вчинив умисно чи то з необережності дії, які могли дати уповноваженому органу Банку підстави для втрати до неї довір'я.

Вважає звільнення ОСОБА_1 незаконним, а у зв'язку з тим, що формулювання причин звільнення в трудовій книжці стало перешкодою для працевлаштування позивача на іншу роботу, вона змушена звертатись до суду щодо захисту своїх законних прав і має право на виплату середнього заробітку, який під час роботи становив 2900 гривень, починаючи з 18 березня 2016 року до дати винесення рішення.

Крім того, своїми діями відповідач спричинив моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, що зазнала ОСОБА_1, оскільки факт звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України дуже пригнічує її, тому що вона вважає себе людиною чесною і порядною, змушена приховувати своє становище від близьких і знайомих, її звичний устрій життя значно змінився. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 5000 гривень.

Просила суд визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним, зобов'язати відповідача скасувати наказ № 698/К від 18.03.2016 про звільнення ОСОБА_1, зробивши відповідний запис до її трудової книжки, поновити ОСОБА_1 з 19 квітня 2016 року на роботі, старшого контролера-касира ТВБВ ІІІ-Б типу № 10003/0348 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», стягнути з філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19 березня 2016 року по час фактичного поновлення на посаді старшого контролера-касира філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» в розмірі 2900 грн. в місяць, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення середньої заробітної плати та поновлення на роботі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_1 до Філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано звільнення ОСОБА_1 незаконним.

Зобов'язано філію Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» скасувати наказ № 698/К від 18.03.2016 про звільнення ОСОБА_1, зробивши відповідний запис до її трудової книжки.

Поновлено ОСОБА_1 з 19 квітня 2016 року на роботі, старшого контролера-касира ТВБВ ІІІ-Б типу № 10003/0348 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Стягнуто з філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19 березня 2016 року по час фактичного поновлення на посаді ОСОБА_1 на роботі, старшого контролера-касира філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" в розмірі 2900,00 гривень в місяць.

Стягнуто з філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень.

Допущено негайне виконання рішення суду щодо поновлення на посаді ОСОБА_1 на роботі, старшого контролера-касира філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» та щодо стягнення середньої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць на користь ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 гривень.

В апеляційній скарзі представник відповідача філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Вважає, що судом не враховано те, що філія Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» є відокремленим структурним підрозділом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що не має статусу юридичної особи і здійснює на території Дніпропетровської області від імені та в інтересах банку діяльність на підставі Положення про філію та відповідно до Статуту Банку. Згідно Положення, відповідальність за зобов'язанням філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» несе ПАТ «Державний ощадний банк України». Таким чином вважає, що суд повинен відмовити в позові до неналежного відповідача.

Крім того, на думку представника відповідача, судом невірно надано оцінку тому факту, що ОСОБА_1 в письмових поясненнях від 11.03.2016 року було підтверджено порушення посадових обов'язків, а також судом не надано оцінку факту повернення саме позивачем грошових коштів на рахунок клієнта ОСОБА_6 в сумі 2230 грн., а, крім того, судом неправомірно зроблено висновок про передчасність застосування до позивача ч. 2 ст. 41 КЗпП України, так як в першу чергу позивача необхідно було притягнути до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Зазначає, що позивач є особою, що несе повну матеріальну відповідальність, згідно укладеного 02.11.2015 року договору про повну матеріальну відповідальність, а, згідно ч. 2 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. При цьому, ця норма права не передбачає наявність обвинувального вироку суду, як обов'язкової умови для звільнення працівника.

На думку апелянта, в суді першої інстанції відповідачем було доведено всі факти порушень позивачем посадових обов'язків, встановлених висновком службового розслідування від 16.03.2016 року.

Також представник відповідача вважає, що, задовольняючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з неможливістю працевлаштуватись через незаконне звільнення, суд не врахував те, що позивачем не надано доказів того, що наявність в її трудовій книжці запису про звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України, перешкоджало її працевлаштуванню. Крім того, судом не враховано, що позивач зареєстрована як безробітня в службі зайнятості та отримує грошову допомогу.

Крім того, на думку представника відповідача, позивачем не доведено протиправність дій відповідача та будь-якого причинно-наслідкового зв'язку між моральною шкодою та діями відповідача, у зв'язку з чим відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Також представник відповідача зазначає, що судом прийнято рішення про поновлення позивача на роботі з 19 квітня 2016 року, однак, при цьому не звернуто увагу на те, що трудовий договір з позивачем було припинено 18 березня 2016 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2007 року наказом № 29-к позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу до філії - Жовтневого відділення № 7714 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на посаду контролера-касира територіально відокремленого безбалансового відділення № 7714/0104 філії - Жовтневого відділення № 7714 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (а.с. 76).

07 грудня 2011 року наказом № 558/ОК, у зв'язку із реорганізацією територіального відокремленого безбалансового відділення III-Б типу № 7714/0104 філії - Жовтневого відділення № 7714 шляхом виділення та приєднання до філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» (постанова правління АТ «Ощадбанк» від 04 жовтня 2011 року № 491) позивача ОСОБА_1, за її згодою, переведено на посаду контролера-касира територіально відокремленого безбалансового відділення III-Б типу № 10003/0354 філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 10 грудня 2011 року (а.с. 77).

02 листопада 2015 року наказом № 3055/К позивача ОСОБА_1, за її згодою, тимчасово, переведено на посаду старшого контролера-касира територіально відокремленого безбалансового відділення IV типу № 10003/0348 (надалі - ТВБВ № 10003/0348 АТ «Ощадбанк») територіально відокремленого безбалансового відділення 1-А типу № 10003/0357 філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 02 листопада 2015 року до дня фактичного виходу на роботу ОСОБА_7 з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 78).

02 листопада 2015 року між філією - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 82) та в цей же день позивач була ознайомлена із посадовою інструкцією старшого контролера-касира ТВБВ № 10003/0348 АТ «Ощадбанк», затвердженою начальником філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 80-81).

Згідно висновків службового розслідування за фактом незаконного зняття коштів з рахунку ОСОБА_8 на загальну суму 9 300,00 в ТВБВ № 10003-0348 м. Кривий Ріг філії - Дніпропетровське обласне управління від 16 березня 2016 року, встановлено, що діям по привласненню коштів сприяли порушення та неналежне виконання завідуючою ТВБВ № 10003-0348 ОСОБА_9 посадової інструкції в частині здійснення належного контролю за діяльністю відділення та порушення розділу ІІ Правил Роботи із засобами криптографічного захисту в частині умисної компрометації ОСОБА_9 особистого електронного ключа, а також - бездіяльність старшого контролера-касира ТВБВ № 10003-0348 ОСОБА_1 при здійсненні поточного контролю за видатковими операціями по вкладним рахункам (а.с. 90-91).

Відповідно до висновків службового розслідування за фактом незаконного зняття коштів з рахунку ОСОБА_6 на загальну суму 2 230,00 в ТВБВ № 10003-0348 м. Кривий Ріг філії - Дніпропетровське обласне управління від 16 березня 2016 року, встановлено, що факт незаконного привласнення коштів контролером-касиром ТВБВ № 10003-0348 ОСОБА_10 за вкладними операціями фізичних осіб на ТВБВ № 10003-0348 визнано таким, що підтвердився, а також запропоновано начальнику обласного управління звільнити контролера-касира ОСОБА_1 за втратою довіри (а.с. 87-89).

18 березня 2016 року на підставі наказу № 698/К позивач ОСОБА_1 була звільнена у зв'язку з втратою довір'я, за грубе порушення правил операційно-касової роботи, п. 2 ст. 41 КЗпП України, на підставі висновків службового розслідування від 16.03.2016 та пояснювальної записки ОСОБА_1 від 11 березня 2016 року (а.с. 79).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог ОСОБА_1, а також того, що при проведенні службового розслідування відповідачем не було встановлено факту вчинення будь-якого розкрадання, хабарництва чи то інших корисливих правопорушень з боку позивача ОСОБА_1, у зв'язку з чим наказ про звільнення позивача є формальним, таким, що не відповідає закону та підлягає скасуванню.

Однак, колегія суддів не може погодитись із висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства, суд має перевіряти і встановлювати, чи належні сторони беруть участь у справі.

Сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава, матеріально-правовий спір між якими є предметом судового розгляду у порядку цивільного судочинства (стаття 30 ЦПК України).

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» передбачено, що, готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз'яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду, аналогічне твердження закріплене в ст. 130 ЦПК України.

Згідно п. 10 даної постанови, вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі (стаття 26 ЦПК), суд повинен виходити з характеру спірних правовідносин, визначеної ним норми матеріального права, яка підлягає застосуванню, та з матеріально-правового інтересу у вирішенні справи.

Крім того, статтею 33 ЦПК України передбачена можливість суду першої інстанції, у судовому засіданні за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 закону України «Про банки та банківську діяльність», державна реєстрація юридичної особи, яка має намір здійснювати банківську діяльність, проводиться відповідно до законодавства з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Частиною 1 ст. 23 даного Закону передбачено, що банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України у разі його відповідності вимогам щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленим нормативно-правовими актами Національного банку України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року за № 502 було внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261 «Деякі питання діяльності відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», відповідно до якої, Банк утворений відповідно до розпорядження Президента України від 20 травня 1999 року № 106, постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 року № 876 шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк», тип якого, відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на Публічне акціонерне товариство.

На підставі вказаної постанови були внесені зміни до Статуту Банку, зареєстровані державним реєстратором Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 07 червня 2011 року та погоджені національним банком України 12 червня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 659), - Банк є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, у тому числі вчиняти правочини (договори, контракти), бути учасником судового процесу в судах загальної юрисдикції (в тому числі господарських, адміністративних судах), третейських судах, Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України та міжнародних судових організаціях (п. 6 розділу «загальні положення) (а.с. 66-69).

Місцезнаходження Банку - Україна, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г (п. 8 Статуту).

Відповідно до п. 38 Статуту, організаційна структура Банку будується за принципом централізації з вертикальним підпорядкуванням і складається з:

-центрального апарату,

-філій Банку, що виділені на окремий баланс,

-територіально відокремлених безбалансових відділень,

-представництв.

Пунктом 39 Статуту передбачено, що філії, територіально відокремлені безбалансові відділення та представництва Банку не є юридичними особами і діють від імені Банку на підставі положень, якими визначаються їх компетенція, функції, інші питання діяльності та підпорядкування. Положення про такі установи та зміни до них затверджуються в порядку, визначеному Статутом.

Згідно п. 40 Статуту, філії та територіально відокремлені безбалансові відділення Банку мають право від імені Банку надавати банківські та інші фінансові послуги, а також провадити іншу діяльність, передбачену положенням про таку установу, у межах отриманих Банком банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Загальні правові та економічні основи організації та діяльності філії - Дніпропетровське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», визначаються Положенням про філію, затвердженим постановою правління АТ «Ощадбанк» від 07.10.2005 року № 910 (зі змінами та доповненнями) (а.с. 70-71).

Відповідно до п. 1.2. Положення, філія - Дніпропетровське обласне управління, є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що не має статусу юридичної особи і здійснює на території Дніпропетровської області/регіону від імені та в інтересах Банку діяльність, згідно із Законом України «Про банки і банківську діяльність» на підставі Положення та відповідно до Статуту Банку.

Місцезнаходження філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк»: 49050, м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 115 (п. 1.10 Положення).

Пунктом 11.1 Положення передбачено, що відповідальність за зобов'язаннями філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» несе Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що саме Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», повинно було бути залучено судом першої інстанції до участі у справі в якості відповідача.

Натомість, позов пред'явлено до філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», яке не є юридичною особою, тобто до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні, як передчасного.

Таким чином, оскільки у апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів в порядку ст. 33 ЦПК України, виходячи з повноважень апеляційного суду визначених ст. 307 ЦПК України, та зважаючи на те, що рішенням суду вирішено питання про права та обов'язки Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яке є юридичною особою та яке не було залучено до участі у справі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, з ухваленням по даній справі нового рішення про відмову в задоволенні позову, як передчасного.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не є підставою для скасування рішення, так як воно підлягає скасуванню, як передчасне, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та порушенню прав юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яке не було залучено до участі у справі

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Таким чином, судові витрати, понесені відповідачем Філією - Дніпропетровським обласним управлінням Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у вигляді судового збору, сплаченого подачу апеляційної скарги в розмірі 1212,64 грн. підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Філії - Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Філії - Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати, понесені відповідачем Філією - Дніпропетровським обласним управлінням Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в розмірі 1212,64 грн. компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

Л.В. Митрофанова