Справа № 216/4079/14-ц
провадження №2/216/873/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року

Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді : Бутенко М.В.

за участю:

секретаря Плохута Д.А.,

без участі сторін та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій", третя особа - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій", третя особа - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що 19 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 Андрієвною (позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (Турагент) було укладено договір на туристичне обслуговування, згідно з пунктом 1.1. якого Турагент за встановлену в договорі плату зобов'язався забезпечити надання Туристу - позивачу, комплексу туристичних послуг, а Турист зобов'язується на умовах даного Договору прийняти і оплатити їх. Згідно умов договору Турагентом надавались туристичні послуги по виліту до країни Туреччини, розміщення в отелі та поверненню з цієї країни у термін з «20» жовтня 2012 року по «01 » листопада 2012 рік.

Вартість вказаних послуг становила 15 233 (п'ятнадцять тисяч двісті тридцять три) грн. Вказану вартість позивачем було сплачено готівкою в повному об'ємі, про що свідчить рахунок на оплату №13 від «25» вересня 2012р.

20 жовтня 2012 року позивач здійснила виліт з Київа до Туреччини а «01» листопада 2012 року повернулась до України.

Починаючи з грудня 2012 року на адресу позивача почали надходити листи від Приватного акціонерного товариства «Лізинг ІТ» зі змісту яких вбачалось, що позивач ніби то укладаючи договір на туристичне обслуговування від 19 жовтня 2012 р. з ФОП ОСОБА_2, уклала Додаткову угоду № 120700001 про розстрочення платежу за наданні Турагентом послуги, крім того, повідомлення про заборгованість щонеділі позивач отримувала у вигляді смс повідомлень на номер свого мобільного телефону. За останнім таким письмовим повідомленням, що надійшло на адресу позивача від відповідача сума до сплати («боргу») становить 111 152,63 грн.

Одразу позивач звернулась за поясненнями до ФОП ОСОБА_2 з приводу претензій які до неї надходять від відповідача. Остання повідомила, що між нею та відповідачем укладено договір №12101801 від 18.10.2012р. про участь в програмі «тур в розстрочку», згідно з яким вона, як Турагент продає клієнтам туристичні тури з розстрочкою платежу, оплату туру здійснює відповідач та права вимоги за таку оплату в подальшому належить також відповідачу. Для укладення договору на туристичне обслуговування нею були наданні ксерокопії всіх необхідних документів. Співробітник ФОП ОСОБА_2, який діяв за довіреністю №3961 від 27.02.2012р. ОСОБА_4, скориставшись відсутністю самої ФОП ОСОБА_2, яка знаходилась на той час на лікарняному у звязку з вагітністю, діючи з корисливим мотивом, оформив додаткову угоду №120700001 від 19 жовтня 2012р. до Договору на туристичне обслуговування, поставивши підпис від імені позивача та направив її до відповідача, працівники якого, проявивши недбалість та халатність, перерахували кошти у сумі 12 544,12 грн. на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2, з якого ОСОБА_5, маючи довіреність з повним обсягом повноважень, їх і привласнив.

В зв'язку з вищенаведеним, ФОП ОСОБА_2 до відділу Довгинцівського РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській обл. було подано заяву про порушення кримінальної справи відносно особи ОСОБА_4, що підтверджується талоном-повідомленням №102, реєстр.№744 від «19» грудня 2012р.

Представникам відповідача в телефонних розмовах була надана інформація, щодо істинних мотивів даної справи.

Але відповідачем дії, направлені на стягнення з позивача значної суми коштів, яка зростала зі спливом часу, не припинились.

«04» лютого 2014 р. позивачем, на адресу відповідача, були направлені письмові пояснення та вимога про негайне припинення надсилати смс - повідомлень на номер мого мобільного телефону і листів з рахунками про сплату «боргу». Пояснень чи мотивованої відмови у виконанні вимог позивача від відповідача не надійшло, у зв'язку з чим, позивач вимушена була звернутись до суду.

У судові засідання (13. 02. 2017 року та 11. 04. 2017 року) позивач двічі не зявилась з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій (електронній) формі відповідно до закону. Договір на туристичне обслуговування може укладатися шляхом видачі ваучера.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Стаття 902 ЦК України передбачає, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч. 3, 4, 5 цієї статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про туризм» туристичні оператори юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і, які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Відповідно до положень ч.12 ст.20 Закону України «Про туризм» туроператор несе відповідальність перед туристом за невиконання або не належне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Згідно ст.33 Закону України «Про туризм» суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Встановлено, що 19 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 Андрієвною та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір на туристичне обслуговування, згідно з п.1.1 якого Турагент за встановлену в договорі плату зобов»язався забезпечити надання Туристу позивачу, комплексу туристичних послуг, а турист зобов»язується на умовах даного договору прийняти і оплатити їх та позивачем був укладений договір про туристичне обслуговування №04/01 (а.с.9-10).

Відповідно до умов вказаного договору, туроператор відповідно до заявки, поданої замовником турагенту за плату зобов'язався забезпечити надання замовнику та/або туристам туристичні послуги.

Відповідно до п. 2.1.1 договору турагент зобов'язався надати замовленні послуги в обсязі і термінах передбачених даним договором, уклавши з правомочними контрагентами від імені Туриста і за його рахунок договори на туристичне обслуговування останнього в обсязі, визначеному в п.1.2 даного договору.

Відповідно до п.2.2.5 у випадку невідповідності умов туру умовам даного договору, турист зобов»язаний повідомити про це представника приймаючої сторони в місці тимчасового перебування не пізніше 2-х діб з моменту їх виявлення, а так само повідомити Турагента протягом 14 днів з моменту закінчення подорожі у порядку, встановленому п.6 даного договору.

3.1 договору, загальна вартість туристичних послуг становить 25 000, 00 (двадцять п»ять тисяч) грн.

Згідно рахунку на оплату № 13 від 25 вересня 2012 року до договору № Ф09-0010-01/12 ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_6 за туристичні послуги за межами України суму у розмірі 15 233,00 (п»ятнадцять тисяч двісті тридцять три) грн (а.с.9,10).

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 (пять тисяч) грн., то вона підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним:

Згідно із п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Згідно зі ст.33 Закону України «Про туризм» суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є роз'яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, те, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання чоловіка та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем на користь позивача у сумі 2500 (дві тисячі п»ятсот) грн.. 00 коп.

Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.203, 509, 525, 526, 610, 626, 629, 901, 902 ЦК України, ст.ст.5,20,33 Закону України «Про туризм», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій", третя особа - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» ( ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт АЕ № 701948 виданий Центрально Міським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області (ід. номер НОМЕР_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2500 (дві тисячі п»ятсот ) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» ( ) на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: М.В. Бутенко