У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» про визнання дій неправомірними, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником - ОСОБА_4, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 2 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 4березня 2015 року між ним та публічним акціонерним товариством «Дніпрогаз» (далі - ПАТ«Дніпрогаз»)укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання по АДРЕСА_1. Під час візиту контролера за вказаною вище адресою йому стало відомо, що за ним рахується заборгованість з газопостачання. За отриманням інформації щодо виниклої заборгованості він листом звернувся до відповідача йотримав відповідь про те, що з ним укладено два договори про надання послуг з газопостачання: по АДРЕСА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1) та по АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_2). Оскільки за особовим рахунком по АДРЕСА_2 Дніпропетровської області виник борг, відповідач переніс його на особовий рахунок № НОМЕР_1, відкритий по АДРЕСА_1.

З часом відповідач повернув незаконно перераховану суму боргу на особовий рахунок № НОМЕР_1, проте такими діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті здоров'я, оскільки, будучи інвалідом 2 групи, він після повідомлення про наявність боргу змушений був звернутися за медичною допомогою. Повідомлення про наявність боргу негативно вплинуло на його емоційний стан, у нього з'явився біль у серці, підвищився артеріальний тиск, він не міг купляти харчі, керувати автомобілем, змушений був приймати додаткові ліки для стабілізації здоров'я.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати дії ПАТ «Дніпрогаз» щодо перенесення боргу з одного рахунку на інший незаконними; зобов'язати відповідача повернути на особовий рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 4 704 грн 59 коп.; стягнути з ПАТ «Дніпрогаз» на його користь 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 6 тис. грн та судовий збір

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 2 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування відмови в позові. У решті - рішення судузалишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_5, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Дніпрогаз» добровільно повернуло грошові кошти позивачу шляхом перерахування з одного особового рахунку на інший, тому відповідач не вчинив неправомірні дії, які порушують права та інтереси позивача. При цьому ОСОБА_3 не довів протиправність дій відповідача та не надав доказів завдання йому моральних страждань.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині його правового обґрунтування, виходив із того, що позивачем обрано не передбачений законом спосіб судового захисту порушеного права. Разом з тим апеляційний суд зазначив, що дії відповідача щодо перерахування боргу з одного особового рахунку на інший не передбачені діючим законодавством і умовами договору, тому є неправомірними незалежно від усунення їх наслідків.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 25 травня 2001 року ПАТ «Дніпрогаз» уклало з ОСОБА_3, як з власником будинку по АДРЕСА_2 Дніпропетровської області договір про надання послуг з газопостачання безстроково.

26 грудня 2013 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_6 вказаний вище житловий будинок, проте договір про надання послуг з газопостачання з відповідачем не розірвав, інформацію про відчуження будинку позивачу не надав.

4 березня 2015 року ПАТ «Дніпрогаз» та ОСОБА_3 уклали договір про надання населенню послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1

У ОСОБА_3 виник борг за споживання газу у житловому будинку АДРЕСА_2 у розмірі4 061 грн 39 коп., який був перерахований відповідачем на особовий рахунок позивача, відкритий по АДРЕСА_1.

Уподальшому вказана сума грошових коштів буладобровільно повернута ПАТ «Дніпрогаз» на особовий рахунок, відкритий по АДРЕСА_2

Відмовляючи в позові, апеляційний суд зазначив, що позивач обрав неналежний спосіб судового захисту.

Проте погодитись з цим не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Крім того, відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Проте апеляційний суд не врахував, що причинний зв'язок - це об'єктивний зв'язок між дією (бездіяльністю) тієї чи іншої особи і певним наслідком і, встановивши неправомірність дій відповідача, не перевірив чи завдано позивачу діями ПАТ «Дніпрогаз» моральної шкоди, при цьому суперечливо зазначивши, що позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК Українина зазначені положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик