Справа № 359/2666/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/693/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 57 01.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Суханової Є,М.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

« Фінансова компанія «Контракт плюс» до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ДАНІЕЛЬ» , Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» , 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції про звільнення майна з - під арешту.

Заслухавши доповідь судді ,перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «КОНТРАКТ ПЛЮС» звернувся із зазначеним позовом .

З урахуванням уточнення позовних вимог просив суд звільнити з - під арешту нерухоме майно -

земельну ділянку площею 0,100 га, місце розташування якої: Київська область,

АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, яка належить ОСОБА_2, на праві власності на підставі Держаного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданого 31 серпня 2008 року відділом земельних ресурсів м. Бориспіль на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 15 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за №9051, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 26 листопада 2010 року за №10536919, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 листопада 2010 року, прийнятої Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва у виконавчому провадженні №22574104 та з-під арешту, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 31 березня 2011 року за №11014271, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 березня 2011, прийнятої Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва у виконавчому провадженні №2551508.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2007 року між ТОВ «КБ «Даніель» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 1137-04-КН з наступними змінами та доповненнями, що були внесені до нього згідно з відповідними угодами. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит у сумі 61 200 доларів США до 14 жовтня 2017 року включно зі сплатою за користування кредитом

13,5 % річних та сплатою одноразової комісії за управління кредитом у розмірі 1,9 % від суми наданого кредиту, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитом, комісією за управління кредитом, в строки та на умовах, передбачених цим договором.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором між Банком та відповідачем був укладений іпотечний договір від 15 жовтня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 9055, відповідно до якого передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 га в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку.

Крім того позивач зазначає, що на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо форми створення банків та розміру статутного капіталу» 12 червня 2009 року ТОВ «КБ «Даніель» здійснив процедуру реорганізації шляхом перетворення у ВАТ «КБ «Даніель», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ТОВ «КБ «Даніель».

Між ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «ФК «Контракт Плюс» 17 грудня 2015 року було укладено договір про відступлення права вимоги № 42, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому своє право вимоги з кредитного договору № 1137-04-КН від 15 жовтня 2007 року укладеного з ОСОБА_2.

В подальшому ,24 грудня 2015 року між ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «ФК «Контракт Плюс укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 15 жовтня 2007 року .

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином

( відступлення права вимоги), таким чином позивач набув статусу нового кредитора.

Позивач також зазначає, що 18 лютого 2016 року на підставі Іпотечного договору та керуючись нормами Закону України «Про іпотеку», звернувся до приватного нотаріуса за захистом своїх прав та законних інтересів щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, проте отримав 19 лютого 2016 року відмову в зв'язку з наявними записами про арешт майна ОСОБА_2 на підставі постанов про відкриття виконавчих проваджень прийнятих Відділом ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.

Відповідно до інформаційної довідки Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна від 19 лютого 2016 року на предмет іпотеки накладені арешти

-на підставі прос станови про відкриття виконавчого провадження від 11 листопада 2010 року відділу ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві , зареєстрований 26 листопада2010 року № 10536919,

-на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 березня 2011 року відділу ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві , зареєстрований 31 березня 2011року № 11014271.

Позивач вважає,що такі дії державного виконавця порушують права позивача , оскільки він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна.

Наявність арештів на предмет іпотеки порушує права та законні інтереси позивача, як іпотекодержателя, ускладнює звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя, тому позивач просив звільнити майно з-під арешту .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2016 року позов задоволено . Звільнено нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,100 га, місце розташування якої: Київська область, АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, яка належить ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на праві власності на підставі Держаного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданого 31.08.2008 року відділом земельних ресурсів м. Бориспіль на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 15.10.2007 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за №9051, - з-під арешту, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 26.11.2010 року за №10536919, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2010 року, прийнятої Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва у виконавчому провадженні №22574104 та з-під арешту, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 31.03.2011 року за №11014271, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.03.2011, прийнятої Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва. у виконавчому провадженні №25515086.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КОНТРАКТ ПЛЮС» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ПАТ КБ« Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права , та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 1-2, 4,5 , 10, 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

2. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі.

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

4. У разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна пов'язаний з їх підприємницькою діяльністю.

5. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв'язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред'явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

За змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

10. Відповідно до статті 130 ЦПК при проведенні попереднього судового засідання, а якщо воно не проводиться, то при підготовці справи до судового розгляду, суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, з'ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень, а також з яких правовідносин виник спір, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зокрема, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов'язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.

12. На позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна.

У разі пред'явлення позову про зняття арешту з майна з пропущенням установленого законом строку на заявлення таких вимог, суддя не вправі з цих підстав відмовити у відкритті провадження у справі. Поважність причин пропущення позовної давності та наслідки цього необхідно вирішувати в установленому законом порядку (стаття 267 ЦК).

За змістом процесуальних норм ( ст.ст.3 ,15 ЦПК України ) об»єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту . Аналогічні роз»яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» , оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом першої інстанції становлено, що 15 жовтня 2007 року між ТОВ «КБ «Даніель» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит № 1137-04-КП та іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,100 га, що розташована по вул. О.Вересай, 43 у м. Борисполі Київської області (а.с. 7-8, 13-15).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 лютого 2016 року на вказану земельну ділянку було накладено арешт на підставі постанов про відкриття виконавчих проваджень №25515086 від 28 березня 2011 року та № 22574104 від 11 листопада .2010 Святошинського РУЮ у м. Києві (а. с. 18-19).

Також встановлено, що 17 грудня 2015 року між ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «ФК «КОНТРАКТ ПЛЮС» було укладено договір відступлення права вимоги № 42 (а. с. 20-21).

Крім того, встановлено, що відповідно до Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 15 жовтня 2007 року посвідченим Хміль Т. М. приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 9055, укладеного та нотаріально посвідченого 24 грудня 2015 року, реєстровий №3377, ПАТ «КБ «Даніель» відступив право вимоги ТОВ «ФК «КОНТРАКТ ПЛЮС» за кредитним договором № 113-04-КН від 15.10.2007 року , а також за Іпотечним договором від 15 жовтня 2007 року, посвідченим Хміль Т. М. приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області та зареєстрованим в реєстрі №9055 (а. с. 22-24).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 572 ЦПК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як видно із матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ « Даніель» ( який відступив право вимоги ТОВ « Фінансова компанія контракт») винесена 11 листопада 2010 року , і в Державному реєстрі Іпотек позивач зареєстрований у 2007 році ( а.с. 55) . Апелянт ПАТ КБ « Приват Банк» , доказів щодо реєстрації у Державному реєстрі Іпотек як іпотеко держателя не надав.

Враховуючи викладене, суд прийшов до вірного висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо звільнення майна з - під арешту , а саме земельної ділянки, яка передана за іпотечним договором та виключення її з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, є обґрунтованими, повністю доведеними в судовому засіданні, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст. 303 ЦПК України , колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права , відповідає фактичним обставинам справи , доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313 - 315 ,317, 319 ЦПК України , колегія суддів ,

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приват Банк» - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає .

може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді