Справа № 204/4624/16-ц
Провадження № 2/204/115/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Шкіпер» про витребування трудової книжки, стягнення заробітної плати у звязку із простоєм та стягнення середнього заробітку у звязку з затримкою видачі трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив зобовязати ТОВ «Компанія Шкіпер» видати йому трудову книжку з відміткою про звільнення за власним бажанням та видати копію наказу про таке звільнення та стягнути з ТОВ «Компанія Шкіпер» на його користь середній заробіток у розмірі 16837 грн. 11 коп. у звязку з затримкою видачі трудової книжки; заробітну плату у звязку з простоєм не з вини працівника у розмірі 63606 грн. 86 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказав, що у квітні 2010 року він влаштувався на роботу до ТОВ «Компанія Шкіпер» на посаду заготовника резинових деталей та виробів. З жовтня 2014 року у звязку із відсутністю роботи, підприємство почало простоювати. Оплату заробітної плати було припинено. У звязку з цим, він запропонував керівництву його звільнити за угодою сторін, однак директор підприємства не звільнив його, відправивши його у відпустку за власним бажанням. У подальшому він декілька разів приходив на підприємство та пропонував директору припинити трудові відносини його звільненням, проте директор підприємства так і не звільняв його. У звязку з чим, він 23 березня 2016 року, керуючись п.1 ст. 36 КЗпП України звернувся до директора підприємства з заявою про звільнення за згодою сторін, яку він особисто передав директору підприємства. Однак директор підприємства відмовився підписати його заяву та відмовився звільнити його та видати трудову книжку. У звязку з такою ситуацією, він у той же день, тобто 23 березня 2016 року, він вирішив повторно відправити відповідачу по пошті заяву про звільнення його за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та заяву про надіслання йому поштою трудову книжку та копію наказу про звільнення. У своїй заяві він просив звільнити його з займаної посади заготовника резинових деталей та виробів з 07 квітня 2016 року, як цього вимагає закон з урахуванням 14 денного строку відпрацювання. Однак відповідач проігнорував його неодноразові усні та письмові звернення про його звільнення та про видачу йому трудової книжки, у звязку з чим, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Вважає, що роботодавець повинен не тільки повернути йому трудову книжку, але й виплатити заробітну плату у звязку з вимушеним прогулом та середній заробіток у звязку із несвоєчасним поверненням трудової книжки. За період з листопада 2014 року по березень 2016 року у нього виникло право на отримання заробітної плати у розмірі не менше 2/3 частини від його окладу. Виходячи із інформації, наданої податковою інспекцією його середній заробіток становив 16837/3=5612.37 грн. на місяць Враховуючи, що строк простою з листопада 2014 року по березень 2016 року становить 17 місяців, розмір заробітної плати, що підлягає стягненню становить 63606 грн. 86 коп. Також, на підставі ст. ст. 117, ч. 5 ст. 235 КЗпП України відповідач повинен йому сплатити за три повних місяця (квітень, травень, червень 2016 року) 5612,37 х 3= 16837 грн. 11 коп.

У судове засідання позивач не зявився, але надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить зобовязати відповідача видати йому трудову книжку з відміткою про звільнення за власним бажанням та видати копію наказу про таке звільнення; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток у звязку із затримкою видачі трудової книжки та затримкою з розрахунку у розмірі 84200 грн. 55 коп.; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у звязку із простоєм не з вини працівника у розмірі 37415 грн. 80 коп. та судові витрати по справі.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причин неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з підприємством ТОВ «Компанія Шкіпер», що підтверджується відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів та листом ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 14 листопада 2016 року за № 15413/10/13-01-30.

23 березня 2016 року позивачем на імя директора підприємства ТОВ «Компанія Шкіпер» була подана заява з проханням звільнення його за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 30 березня 2016 року.

Цього ж дня, 23 березня 2016 року позивачем рекомендованим листом з повідомленням а також з описом було направлено на адресу ТОВ «Компанія Шкіпер» заява про звільнення його за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 07 квітня 2016 року та заяву про направлення поштою за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Київська, 41 трудової книжки та копії наказу про звільнення, що підтверджується рекомендованим повідомленням, описом та квитанцією № 714.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки передбачені ст. 116 КЗпП України.

Згідно з п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 4.2 тієї ж Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Однак як вбачається з матеріалів справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здійснив якісь небудь заходи для своєчасного отримання позивачем трудової книжки, а саме за весь період з 07 квітня 2016 року до 17 січня 2017 року жодного разу не направив поштове повідомлення із вказівкою позивачу про необхідність отримання трудової книжки, або надання її згоди у разі неможливості прибуття до підприємства щодо пересилки трудової книжки поштою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме з вини відповідача була затримка у видачі трудової книжки, відповідач в день звільнення не видавав позивачеві трудової книжки, чим порушив його законні права на працевлаштування та отримання заробітної плати в іншому місця, а тому позовні вимоги позивача про зобовязання ТОВ «Компанія Шкіпер» видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку з відміткою про звільнення за власним бажанням та видати копію наказу про таке звільнення.

Згідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як роз'яснено у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

Оскільки в судовому засіданні встановлено вина саме відповідача в затримці видачі трудової книжки, то суд вважає, що з відповідача варто стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в період з 08 квітня 2016 року по 17 січня 2017 рік.

В судове засідання відповідачем на запити суду не надано відомостей про останні відпрацьовані місяці позивача з нарахованою та виплаченою заробітною платою. Позивачем до суду надано лист ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 14 листопада 2016 року за № 15413/10/13-01-30 (а.с. 15), з якого вбачається, що починаючи з 4 кварталу 2015 року по 3 квартал 2016 року включно відомості нарахування та виплати доходів ОСОБА_1 відсутні. Останнє нарахування заробітної плати позивачу було здійснено за 2 квартал 2014 року, тобто за квітень, травень та червень 2014 року позивачу нараховано дохід у розмірі 16 837 грн. 10 коп./3 місяці = 5612 грн. 37 коп. за місяць.

Тому, розрахунок середнього заробітку здійснюється наступним чином: заробітна плата за останні два місяці коли позивачу було нараховано заробітну плату, а саме за травень 2014 року 5612 грн. 37 коп., за червень 2014 року - 5612 грн. 37 коп., а всього 11224 грн. 74 коп. Отримана сума заробітку ділиться на кількість робочих днів у травні-червні 2014 року (38 дні). 11 224 грн. 74 коп. / 38 = середньоденний заробіток у розмірі 295 грн. 39 коп. З 08 квітня 2016 року по 17 січня 2017 року складає 193 робочі дні, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 57 010 грн. 27 коп., який слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заробітну плату у звязку із простоєм не з вини працівника, то дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб.

Як простій можуть бути кваліфіковані тільки такі випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює із зазначених вище причин. Якщо працівник через простій самовільно не приходить на роботу чи іде з роботи, він не може вимагати оплати відповідного часу відповідно до частини першої ст. 113 КЗпП України , хоча б йому було зарані відомо про неминучість простою. Якщо власник усупереч законодавству про працю надає працівникам на час призупинення робіт відпустку без збереження заробітної плати, частина перша ст. 113 КЗпП підлягає застосуванню до відносин, що виникають при цьому, за аналогією. Власник, природно, при цьому повинен нести також публічно-правову відповідальність за порушення законодавства про працю. При наданні в подібних випадках працівникові відпустки без збереження заробітної плати за погодженням між сторонами трудового договору застосування частини першої ст. 113 КЗпП було б недопустимим.

Тобто, термін перебування працівника у відпустці без збереження заробітної плати за погодженнями між сторонами трудового договору не входить до часу оплачуваного простою.

Згідно листа ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 14 листопада 2016 року за № 15413/10/13-01-30 починаючи з 4 кварталу 2015 року по 3 квартал 2016 року включно відомості нарахування та виплати доходів ОСОБА_1 відсутні.

В своєму позові позивач посилається на той факт, що він не працював та не отримував заробітну плату у звязку з тим що директор підприємства відправив його у відпустку за власним бажанням. Належних та допустимих доказів простою підприємства відповідача, позивачем не надано.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач знаходився у відпустці без збереження заробітної плати за власним бажання, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати у звязку із простоєм не з вини працівника слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 570 грн.10 коп.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено судовий збір за немайнові вимоги у розмірі 551 грн. 20 коп., які також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 47, 113, 116, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Шкіпер» про витребування трудової книжки, стягнення заробітної плати у звязку із простоєм та стягнення середнього заробітку у звязку з затримкою видачі трудової книжки задовольнити частково.

Зобовязати Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Шкіпер» видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку з відміткою про звільнення за власним бажанням та видати копію наказу про таке звільнення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Шкіпер» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 57 010 грн. 27 коп., судові витрати по справі у розмірі 551 грн. 20 коп., а всього 57 561 грн. 47 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Шкіпер» на користь держави судові витрати по справі за майнові вимоги у розмірі 570 грн. 10 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. О. Дубіжанська