Справа № 369/5652/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/1816/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 12.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника,

у с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 15 листопада 2012 року його було звільнено з посади провідного юрисконсульта ПАТ «Укрзахідвуглебуд» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, яку він обіймав починаючи з 16 липня 2007 року. Посилаючись на те, що остаточний розрахунок з ним було проведено лише 7 грудня 2012 року внаслідок відсутності коштів на підприємстві, тобто через 22 дні після звільнення, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 7592,02 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укрзахідвуглебуд» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 1 792,71 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача середній заробіток у розмірі 3 472,48 грн. та суму інфляції 3 111,34 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 15 листопада 2012 року ОСОБА_2 було звільнено з посади провідного юрисконсульта ПАТ «Укрзахідвуглебуд» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, яку він обіймав починаючи з 16 липня 2007 року.

У день звільнення виплата всіх сум, належних позивачу, відповідачем не проведена, лише 7 грудня 2012 року відповідно до платіжного доручення № 838 позивачу було перераховано 9 860,78 грн.

Згідно із довідкою ПАТ «Укрзахідвуглебуд» № 02-04/508 від 26 серпня 2016 року середній заробіток ОСОБА_2 за останні два місяці перед звільненням складав 2 444,60 грн. Повний розрахунок (заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку) проведений 7 грудня 2012 року.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що з вини відповідача не проведено розрахунку при звільненні позивача у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, а тому з відповідача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, який обчислюється виходячи із середньомісячного заробітку позивача за два місяці, що передували звільненню.

Також суд виходив з недоведеності заявлених вимог про стягнення середнього заробітку з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд встановив, що кількість днів за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 15 листопада 2012 року по 7 грудня 2012 року складає 22 дні, згідно довідки відповідача середньомісячна заробітна плата позивача становила 2 444,60 грн., тому середній заробіток позивача за цей період має становити 1 792,71 грн.

Разом з тим, позивач стверджував, що дана довідка не відображає реального розміру заробітної плати, яку він щомісячно отримував у товаристві, та суперечить іншим доказам у справі, зокрема довідці відповідача про нараховану та виплачену заробітну плату за 2012 рік.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на порушення приписів ст. ст. 212214 ЦПК України вказане не перевірив, доводи позивача не спростував, у звязку з чим здійснив розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, без наявності достовірної інформації про суму виплаченої заробітної плати та кількість відпрацьованих днів позивачем за два місяці, які передували звільненню.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Як вбачається з листа Червоноградського міського центру зайнятості № 06/263 від 10 лютого 2017 року та долученої до нього довідки ПАТ «Укрзахідвуглебуд» № 03-03/811 від 16 листопада 2012 року, які отримані ОСОБА_2 після ухвалення рішення у справі, заробітна плата позивача за вересень 2012 року становила 3 020,30 грн., а за жовтень 2012 року 3 766,75 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням складає: 157,84 грн. (3 020,30 грн. + 3 766,75 грн. / 43 робочі дні).

Виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який слід рахувати з 15 листопада 2012 року по 7 грудня 2012 року, становить 3 472,48 грн. (157,84 грн. х 22 дні).

Положеннями ст. 95 КЗпП України також передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (норма ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Враховуючи наведені норми закону та період затримки розрахунку при звільненні, позивач не вправі вимагати індексації свого середнього заробітку, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог у цій частині.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру стягнення з ПАТ «Укрзахідвуглебуд» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме необхідно вказати правильний розмір такого стягнення у 3 472,48 грн. При цьому в іншій частині рішення відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2017 року в частині розміру стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку змінити, вказавши розмір такого стягнення у 3 472,48 грн. (три тисячі чотириста сімдесят дві гривні сорок вісім копійок).

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_3