УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив скасувати наказ товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес» (далі - ТОВ «Ламан Транс-Експрес») від 22 квітня 2014 року № 62/1 про звільнення його з роботи за прогули, вчинені з 14 по 16 квітня 2014 року; поновити його на роботі на посаді водія цього товариства; стягнути з відповідача заробітну плату за період із 1 березня 2014 року по 24 листопада 2015 року у розмірі 27 618 грн 21 коп., три відсотки річних у сумі 1 439 грн 17 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 823 грн 15 коп., грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн, витрати на виклики свідків (листи, телеграми) у розмірі 126 грн 62 коп., витрати на правову допомогу у сумі 16 882 грн 60 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з березня 2011 року він працював на посаді водія у ТОВ «Ламан Транс-Експрес».

14 квітня 2014 року керівництво відповідача звинуватило його у крадіжці дизельного пального та запропонувало йому піти у відпустку.

19 травня 2014 року він прийшов на роботу, проте на прохідній його не впустили на територію товариства.

26 травня 2014 року позивач звернувся зі скаргою на дії ТОВ «Ламан Транс-Експрес» до Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області, за результатами розгляду якої йому стало відомо, що 14 квітня 2014 року його звільнено з роботи за прогул.

Враховуючи викладені обставини, просив його позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення із ТОВ «Ламан Транс-Експрес» заробітної плати, грошової інфляції невиплачених коштів, витрат на правову допомогу, відшкодування моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Стягнуто із ТОВ «Ламан Транс-Експрес» на користь ОСОБА_4 заробітну плату за період із 1 квітня 2014 року по 14 квітня 2014 року в сумі 474 грн 08 коп., грошову інфляцію за своєчасно невиплачені кошти за період із 14 квітня 2014 року по 6 липня 2016 року у розмірі 374 грн 05 коп., грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 5 тис. грн., витрати на правову допомогу у сумі 9 тис. грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позову в частині поновлення його на роботі та стягнення із ТОВ «Ламан Транс-Експрес» заробітної плати за час вимушеного прогулу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивача було незаконно звільнено з роботи, однак звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, він пропустив строк, передбачений ст. 233 КЗпП України. Крім того, суди правомірно відмовили ОСОБА_4 у застосуванні ст. 625 ЦК України, оскільки трудовим законодавством не передбачено стягнення зазначених грошових коштів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні із товариства заробітної плати, інфляційних втрат і відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 95, 115, 116, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст. 33 Закону України «Про оплату праці», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що при звільненні позивачеві не була виплачена заробітна плата за період із 1 квітня 2014 року по 14 квітня 2014 року, а також із того, що внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральну шкоду.

Колегія погоджується з такими висновками.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року в незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта