Справа № 712/2008/17
Провадження № 2о/712/41/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Романенко В.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі заявника Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права», заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України; Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що з 17.11.2016 року вона є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права». Заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк та була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 27.11.2014 року за № , вона була вимушена переїхати з м. Донецьк до АДРЕСА_1. Просить суд встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у листопаді 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно положень ст. 256 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та самої заяви заявниця просить суд встановити факт її переселення з тимчасово окупованої території України, але як вбачається з копії довідки від 27.11.2014 за № року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, наданої заявницею, такий факт вже засвідчений вказаною довідкою у відповідності до положень ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Порядку «Видачі довідки, що підтверджує місцеперебування громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території або переселилися з неї» затвердженого наказом МВС України від 26.09.2014 № 997, а тому він не підлягає повторному встановленню на підставі положень ст. 256 ЦПК України. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Таким чином, рішення суду по даній заяві не може бути підставою для вирішення питання про встановлення факту переселення заявника, оскільки даний факт вже встановлений зазначеною вище довідкою, виданою в передбаченому законом порядку.

Щодо вимог заявника про визнання збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, то відповідно до положень ст.ст. 85, 106 Конституції України дане питання відноситься виключно до компетенції Президента України та Верховної Ради України і суд не вповноважений приймати будь-які рішення з цього приводу.

Так, відповідно до ст. 106 Конституції України, Президент України: вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно ст. 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.

Крім того, у відповідності до положень постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчою влади.

Звернення ОСОБА_1 в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту того, що вимушене переселення з окупованої території Донецької області, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України, обумовлено тим, що вона, як заявник, має на меті визначити свій статус як особа, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви - потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Однак відповідно до ст.4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, яка набрала чинності для України 03.01.1955 року, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Як вбачається із поданої заяви ОСОБА_1 є громадянкою України, яка на даний час проживає в АДРЕСА_1, тобто на території, підконтрольній державі Україна, захищені Законами України як громадянка своєї держави та не потребує захисту, передбаченого Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, оскільки дана конвенція захищає осіб, які опинилися під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 85, 106 Конституції України, ст.ст. 122, 256 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по заяві ОСОБА_1 в особі заявника Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права», заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України; Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Заяву з доданими до неї документами повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції в 5-денний строк з отримання копії ухвали суду.

Суддя Соснівського

районного суду м Черкаси В.А. Романенко