Справа № 307/3957/14-ц
Провадження № 2/307/88/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Розман М.М.

при секретарі Цех Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи територіального виробничого підприємства «Техбуд-Сервіс» про визнання права власності на нерухоме майно та виділ частки із майна в натурі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третьої особи територіального виробничого підприємства «Техбуд-Сервіс» про визнання права власності на нерухоме майно та виділ частки із майна в натурі. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 6 травня 1992 року до 15 квітня 2013 року. Від шлюбу мають двоє дітей, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. За період спільного проживання вони з відповідачем працювали за кордоном та на зароблені кошти вирішили придбати житловий будинок у м. Тячів по вул.. Кутузова, 9. Власницею даного будинку була ОСОБА_5. Придбання даного будинку вони хотіли оформити договором купівлі-продажу, однак коли в нотаріуса дізналися, скільки потрібно сплатити державного мита, то вирішили придбати даний будинок по договору дарування, щоб менше витратити грошей. В той час жили без конфліктів і вона не заперечувала на придбання майна у такий спосіб.

В подальшому 12 травня 2004 року вони оформили договір дарування на її чоловіка ОСОБА_2. При цьому дарувателька ОСОБА_5 до того часу не була їм ні знайома, ні родичка, щоб робити такі дарунки, але законом не заборонено в такий спосіб придбати житло.

Придбаний житловий будинок був із шлакоблоків , старого зразка, на дві житлові кімнати, житловою площею 42.1 кв.м. і загальною корисною площею 68.6 кв.м.

Згідно з інвентаризаційною оцінкою вартість вказаної будівлі на той час становила 16094 гривень. В будинку на той час нічого не було - ні меблів, ні водопостачання, ні водовідведення, ні парового опалення. Вікна та двері були гнилі.

За період спільного проживання вони з відповідачем повністю перебудували спірний будинок, а також зробили добудову та загальне на весь будинок покриття, поміняли всю електропроводку та заново поштукатурили, провели індивідуальне парове опалення, водопостачання, водовідведення, поміняли вікна та двері, підлогу, залили стяжки, закупили меблі, побутову техніку. Тобто, стара частина майна, яка помилково була оформлена на колишнього чоловіка, за час шлюбу істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок спільних грошових та трудових затрат, які вони уклали в перебудову будинку в м. Тячів, вул.. Кутузова, 9.

Позивачка вважає, що не дивлячись на те, що договір дарування був помилково оформлений на її колишнього чоловіка ОСОБА_2, але вкладаючи спільні гроші в добудову та капітальні ремонти спірного будинку, він є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Просить визнати за нею та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на будинок та добудову в м. Тячів по вул. Кутузова, 9 та виділити їй та відповідачу ОСОБА_2 по 1/2 частині в натурі спільно нажите майно, що є їх спільною сумісною власністю в м. Тячів по вул.. Кутузова, 9, та згідно проведеної будівельно-технічної експертизи виділити їй в натурі квартиру АДРЕСА_1 як його співвласнику, а відповідачу ОСОБА_2 виділити квартиру №2 в будинку №9 по вулиці. Кутузова в м. Тячів.

Позивачка і її представник в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини. Позивачка додатково пояснила, що у 2002 -2004 роках вони разом з відповідачем працювали в Португалії і за спільні кошти придбали в смт. Тересві будинок за 3000 дол. США, а в Тячеві за 5500 дол. США. В обох випадках були оформлені договори дарування. Ніяких розписок про отримання коштів від продавців не брали.

В Тячеві розпочали перебудову будинку у період шлюбу у 2006 році, все поміняли, провели добудову, площа якої фактично бульша від будинку. Однак ніяких дозвільних документів на перебудову не отримували, будівельний паспорт не виготовляли, документів на придбання будматеріалів не мають, як і не мають документів на землю. До моменту розірвання шлюбу не проживали разом близько місяця.

Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що його довіритель мав намір придбати будинок для своєї сімї в смт. Тересва. Також там отримав дозвіл на будівництво гаража. Так як він з позивачкою були в той час на заробітках, то надавши відповідні кошти доручив батьку позивачки придбати будинок в смт. Тересва і зареєструвати за ними. Однак батько дружини зареєстрував цей будинок за собою. У звязку з цим він вважав, що його обманули і переїхав жити в Тячів. Там його знайома ОСОБА_5 запропонувала йому доглядати за її будинком, а потім і подарувала йому цей будинок в м. Тячів по вул.. Кутузова за те, що він їй постійно допомагав. На той час хоч і перебував у шлюбі з позивачкою, але разом не проживали. Всі ремонтні роботи в будинку та добудова до нього ним проводилися самочинно, без отримання відповідного дозволу на право проведення будівельних робіт, у звязку з чим він був притягнутий Управлінням ДАБІ в Закарпатській області до адміністративної відповідальності. Позивачка будь-якої йому допомоги для будівництва не надавала. При розірванні шлюбу вважав, що оскільки житловий будинок в смт. Тересва і гараж залишається дружині, то вона майнових претензій до нього не може мати. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник територіального виробничого підприємства «Техбуд-Сервіс» в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 6 травня 1992 року до 15 квітня 2013 року, і від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час вже повнолітні( Т.1 а.с.4-10).

Згідно договору дарування житлового будинку від 12 травня 2004 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу ОСОБА_6 в реєстрі за №1198, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами №9, загальною площею 68.6 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., який розташований в м. Тячів по вулиці Кутузова, 9 ( Т. 1 а.с.11).

В технічному паспорті №2425 на житловий будинок з надвірними спорудами в м. Тячів по вулиці Кутузова, 9, виготовленого станом на 12 жовтня 20012 року, зазначено, що його власником є ОСОБА_2, зазначена площа приміщень, а також рік побудови будинку 1969 рік (а.с.12-15).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно подарувала будинок ОСОБА_2 Кошти за будинок від ОСОБА_2 вона не отримувала. Вона будинок подарувала за те, що ОСОБА_2 їй постійно допомагав з тіткою, яка хворіла.

Свідок ОСОБА_7, який є батьком позивачки, в судовому засіданні пояснив, що донька із зятем їздили на заробітки за кордон, а біля нього в сусідах в смт. Тересва продавався будинок, який вирішили придбати. Вони прислали йому гроші в сумі 3500 дол. США, які він оплатив за будинок. Хотів одразу зареєструвати на них, але необхідно було сплачувати значну суму мита, і тому оформив даруванням за собою. В подальшому зятю цей будинок не сподобався і йому підшукали будинок в м. Тячеві, який донька із зятем купили за 5800 дол. США. Цей будинок потребував ремонту і вони його повністю реконструювали. При цьому були використані шифер і цегла, які були раніше придбані і зберігалися в смт. Тересва. В подальшому донька з дітьми також переїхали проживати в цей будинок.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні ствердив, що його батьки раніше купили будинок в смт. Тересва по сусідству, перерахувавши гроші діду і він придбав для них це будинок за 3000 дол. США. Цей будинок був оформлений на діда. А коли приїхав батько, то йому це не сподобалося. В подальшому батько вирішив продати будинок в смт. Тересва і купити в м. Тячів. Домовилися з дідом, що той його відплатить. Знає, що для цього дід ще оформляв кредит. Особисто саму передачу грошей не бачив, але чув як обговорювалося це питання батьком і матірю. Далі батько купив будинок в м. Тячеві, де провели ремонти, тобто будинок було повністю оновлено і здійснено прибудову. В цьому будинку вони жили всі разом до розлучення батьків.

Подібні показання дав в судовому засіданні свідок ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

А згідно до п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 вказаного Кодексу у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 ч.1 цього ж Кодексу передбачено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",майно, яке належало одному із подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеного при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Згідно з ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначеними нормами визначено, що майно набуте подружжям за час їх шлюбу та істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя є спільною сумісною власністю за відсутності спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю.

У разі виникнення спору між подружжям щодо цього майна за наявності посилання другим із подружжя у внесенні ним трудових або грошових витрат, таке майно може бути визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя лише за рішенням суду.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11, ч.1 ст. 57 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні право власності на житловий будинок з надвірною спорудою, що розташований в м. Тячів по вул. Кутузова, 9, загальною площею 68.6 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., набуто відповідачем 12 травня 2004 року на підставі договору дарування, тобто в період шлюбу з позивачкою.

Сторони в судовому засіданні не заперечують того факту, що в спірному будинку був проведений ремонт та добудова, однак ремонтні роботи в будинку та добудова до будинку проводилися самочинно без відповідного дозволу на право проведення будівельних робіт і на даний час реконструйований будинок ще не введено в експлуатацію та не зареєстровано.

Із постанови про притягнення до адміністративної відповідальності №128/1007 від 19 травня 2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.96 КУпАП, за здійснення добудови до житлового будинку в 2008 році без правовстановлюючих документів, а саме без будівельного паспорту та дозволу на право виконання будівельних робіт в м. Тячів, вул.. Кутузова, 9, до штрафу в розмірі 850 гривень( Т.1 а.с. 95-101)

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року самочинно збудоване майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку.

Отже самочинно збудована добудова до спірного житлового будинку не є обєктом права власності як нерухоме майно та поділу як нерухоме майно не підлягає.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 5 травня 2015 року за №232 дійсна вартість житлового будинку в м. Тячів, вул.. Кутузова, 9, який придбаний згідно договору дарування житлового будинку від 12.05.2004 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу в реєстрі за №1198, з врахуванням площі та технічного стану на момент його придбання, на день проведення експертизи становить 374993,2 гривні. Вартість фактично виконаних будівельних робіт по реконструкції житлового будинку в м. Тячів, вул.. Кутузова, 9 після його придбання становить 357637,4 гривень. Виконані ремонтно-будівельні роботи в будинку в м. Тячів, вул.. Кутузова, 9 відносяться до реконструкції. При проведенні ремонтно-будівельних робіт по реконструкції житлового будинку №9 по вул.. Кутузова в м. Тячів загальна площа будинку збільшилась на 44,7 кв.м., вартість даної добудови становить 285266,5 гривень. Вартість житлового будинку в м. Тячів по вул.. Кутузова, 9 з врахуванням добудованих до нього приміщень, проведеного ремонту збільшилась істотно, а саме: на 357637,4 гривень. Ринкова вартість житлового будинку з добудованими до нього приміщеннями, що розташовані по вул.. Кутузова, 9 в м. Тячів на день проведення експертизи становить 732630,6 гривень. Є технічна можливість виділити 1/2 частку з усієї будівлі з окремими входами в м. Тячів, вул.. Кутузова, 9 відповідно до діючих державно-будівельних норм. Експертом пропонується варіант реального розподілу із незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників: Квартира №1 - першому співвласнику пропонуються наступні приміщення: коридор -2,9 кв.м., санвузол суміщений -4,2 кв.м., кухня столова -15,3 кв.м., житлова кімната -21,5 кв.м. - разом 43,9 кв.м., гараж: приміщення 14 кв.м. всього 57,9 кв.м. Квартира №2 - другому співвласнику пропонується наступні приміщення: житлова кімната 20,2 кв.м., кухня 7,2 кв.м., кладова -3,6 кв.м., санвузол суміщений -6,7 кв.м., холл 13,2 кв.м., коридор -3,4 кв.м., разом - 54,3 кв.м., підвал -: приміщення 6 кв.м., всього 60,3 кв.м. При даному варіанті реального розподілу приміщень житлового будинку другий співвласник повинен виплатити у користь першого співвласника грошову компенсацію 12764 гривень. Реальний розподіл добудованих приміщень до житлового будинку №9 по вул.. Кутузова в м. Тячів на дві квартири з окремими входами, технічно не можливий у відповідності до діючих державно-будівельних норм.

При цьому суд констатує, що жодних доказів того, які саме ремонтні роботи проводилися в спірному будинку після укладення договору дарування спірного будинку сторонами не надано.

Разом з тим, у разі збільшення цінності будинку за рахунок ремонту та поліпшення допоміжних приміщень, відповідно до згаданих норм матеріального права, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" (п.п. 4, 5) така участь дає право вимагати не визнання права власності, а відшкодування затрат на будівництво.

Крім того, в правовій позиції у справі №6-130 цс 13 Верховний Суд України зазначив, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Інших будь яких належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

При цьому , в ході судового розгляду, судом неодноразово розяснювалися позивачці і її представникові можливі способи захисту цивільних прав у даних правовідносинах, однак вони настояли тільки на обраному ними способі захисту саме шляхом визнання права власності на нерухоме майно та виділ частки із майна в натурі, незважаючи на самочинність будівництва.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, ЦПК України, ст.ст.57, 60, 62, 69, 70, 71 СК України,ч. 2 ст. 376 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи територіального виробничого підприємства «Техбуд-Сервіс» про визнання права власності на нерухоме майно та виділ частки із майна в натурі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1583 гривні 40 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий М.М.Розман