АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Галась І.А.
№22-ц/796/5078/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилався на те, що 20 червня 2014 року між ПАТ«Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 підписано заяву-приєднання до умов продукту «Кредитна картка» та анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно з якими позичальник приєднується до Договору приєднання згідно ст. 634 ЦК України.

За умовами Кредитного договором банк зобов'язується з моменту укладення цього Договору встановити кредитний ліміт у розмірі 13 100 грн на рахунок НОМЕР_1, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг.

Банк у повній мірі виконав умови Кредитного договору, встановивши 01.07.2014 року кредитний ліміт у розмірі 13 100 грн.

Відповідач порушив умови Кредитного договору і станом на 26.09.2016 року має заборгованість у розмірі 41 337,70 грн, що складається з:

- поточної заборгованості по тілу кредиту - 5 111,54 грн;

- простроченої заборгованості по тілу кредиту - 7 969,46 грн;

- поточної заборгованості за процентами - 323,78 грн;

- простроченої заборгованості за процентами - 11 389,61 грн;

- заборгованості за РКО - 2 грн;

- заборгованості за штрафами та пенею - 16 541,31 грн.

З урахуванням наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 41 337,70 грн, а також судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути судовий збір.

Зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

Також судом не були дотримані вимоги п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року, зокрема, щодо мотивування судом своїх дій.

Звертає увагу й на те, що з 28.10.2014 року по 29.10.2014 року з карткового рахунку за допомогою платіжної картки здійснювалося отримання готівки у банкоматах (АТМ) при введенні пін-коду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив їх недоведеності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що 20 червня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання банківських послуг, що вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та заяви-приєднання до умов продукту «Кредитна картка». (а.с. 17, 21)

Згідно умов Договору дата надання кредиту - 20.06.2014 року, сума кредиту - 13 100 грн, термін користування кредитом - 36 місяців, номінальна процентна ставка - 36% річних.

29.10.2014 року з рахунку ОСОБА_2 були зняті грошові кошти у розмірі 13 082 грн, що підтверджується операціями по рахунку НОМЕР_2 за період з 28.10.2014 року по 29.10.2014 року. (а.с. 46)

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» посилалося на те, що банк у повній мірі виконав умови Кредитного договору, встановивши 01.07.2014 року кредитний ліміт у розмірі 13 100 грн, однак ОСОБА_2 порушив умови Кредитного договору і станом на 26.09.2016 року має заборгованість у розмірі 41 337,70 грн, що складається з: поточної заборгованості по тілу кредиту - 5 111,54 грн; простроченої заборгованості по тілу кредиту - 7 969,46 грн; поточної заборгованості за процентами - 323,78 грн; простроченої заборгованості за процентами - 11 389,61 грн; заборгованості за РКО - 2 грн; заборгованості за штрафами та пенею - 16 541,31 грн.

Заперечуючи щодо поданого банком позову, ОСОБА_2 вказував на несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, про яке він терміново повідомив банк.

Так, 29.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся до банку із заявою про списання сімома транзакціями грошових коштів з його кредитного рахунку на загальну суму 13 082 грн. При цьому зазначив, що він у цей момент знаходився вдома, картка була при ньому та ніколи не передавалася іншим особам. Просив провести розслідування та повернути йому кошти. (а.с. 44)

29.10.2014 року відповідач також звернувся до УБК ГУ МВС України в м. Києві з заявою про крадіжку коштів з кредитної картки. (а.с. 45)

13.11.2014 року слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві внесено до реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_2 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України. Досудове розслідування по факту крадіжки грошових коштів триває. (а.с. 50)

Листом від 09.12.2014 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» повідомило відповідача, що операції щодо зняття коштів були виповнені успішно, такі кошти були видані у повному розмірі. Банком були прийняті всі можливі міри для задоволення його вимог, однак, враховуючи результати розслідування, у банку немає підстав для повернення коштів на його картковий рахунок. (а.с. 47)

13.10.2015 року ОСОБА_2 повторно звернувся до банку щодо несанкціонованого зняття коштів з його рахунку, на що ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» листом від 30.10.2015 року повторно відмовило відповідачу в поверненні грошових коштів, посилаючись на п. 1.2.1.1.5 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого клієнт несе повну відповідальність по всіх операціях, що підтверджені вводом ПІН-коду. (а.с. 53-56)

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

За відсутності обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно дійти висновку про відсутність вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України, від 13 травня 2015 року в справі №6-71цс15.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції підставно погодився з доводами ОСОБА_2 про те, що він вчинив всі необхідні дії на доведення того, що кошти були зняті з карткового рахунку не ним і поза його волею.

Такий висновок суду грунтується на наданих ОСОБА_2 доказах.

Представник позивача підтвердив, що кошти з кредитної картки були зняті в ніч з 29 на 30 жовтня 2014 року сімома транзакціями в період з 00:00 годин по 00:03:59 год у банкоматі іншого банку. В цей же день ОСОБА_2 заявою повідомив банк про зняття коштів без його відома та участі, дав розгорнуті письмові пояснення про те, що в нічний час відпочив дома, жодної інформації, яка б могла сприяти ініціюванню платіжної операції, нікому не повідомляв. Просив провести розслідування. (а.с. 44, 45)

ОСОБА_2 також звернувся з заявою в управління поліції і відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. (а.с.49)

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він звертався до позивача з проханням надати йому роздруківку відеозапису камер спостереження, які позивач отримав від власника банкомату, проте йому було відмовлено. Разом з тим, він міг би за допомогою спеціалістів і технічних засобів отримати більш якісні записи щодо осіб, які в цей час проводили транзакції.

Представник позивача підтвердила, що такі записи банком отримано, проте їх для ознайомлення відповідачу не надали, а направили в органи поліції.

Не оспорює той факт, що відсутні докази, які б свідчили, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала б змогу ініціювати платіжні операції.

Крім того, позивачем не надано доказів проведення службового розслідування службою безпеки банку за заявою ОСОБА_2 про зняття коштів невідомою особою, що б надало змогу спростувати заперечення відповідача щодо несанкціонованого зняття коштів з його рахунку.

Колегія суддів зазначає, що всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, суд дав їм правову оцінку і в колегії суддів відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Отже, рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва