КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4003/16-ц
Провадження № 2/488/473/17 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.03.2017 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Бучневій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визначення частки у спільній сумісній власності, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом в обґрунтування якого зазначив наступне.

На підставі рішення Миколаївської міської ради від 31 травня 2012 року № 17/37 «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Корабельному району м. Миколаєва» йому та його матері - ОСОБА_3 надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 950 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських споруд по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 02.08.2012 року, де в додатку до цього акту вказано співвласників, якими є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, без визначення частки кожного із них.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, і в установлений законом строк позивач прийняв спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Разом із цим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно - на частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за № АДРЕСА_1, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О., ОСОБА_2 було відмовлено через те, що у державному акті на право власності на землю не були визначені частки співвласників. Крім цього, нотаріус вказав на розбіжність у написанні по батькові спадкодавиці - ОСОБА_3 в свідоцтві про смерть та в державному акті на право власності на земельну ділянку.

Через вищенаведене і неможливість в позасудовому порядку оформити спадщину, позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача - Миколаївська міська рада, також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, заперечень проти позову не надала.

Суд, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення Миколаївської міської ради від 31 травня 2012 року № 17/37 «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Корабельному району м. Миколаєва» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 950 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с.7).

На підставі вказаного рішення Управлінням Держкомзему у місті Миколаєві було видано 02 серпня 2012 року Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02462, де в додатку до цього акту вказано співвласників: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10-11).

26 лютого 2016 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12).

Із копії спадкової справи № 8/2016, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О., до майна померлої ОСОБА_3, вбачається, що спадщину в установленому законом порядку прийняв її син, позивач по даній справі - ОСОБА_2, а онука - ОСОБА_5 від спадщини відмовилася на користь позивача.

04 жовтня 2016 року ОСОБА_2 отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, посвідчене приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О. 04.10.2016 року, та зареєстроване в реєстрі за № 760 (а.с.18).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15) приватний нотаріус Тищенко О.О. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за № АДРЕСА_1, з тих підстав, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 не визначені частки у праві спільній власності між співвласниками, крім цього, існує розбіжність в написанні по батькові спадкодавиці у свідоцтві про смерть та у зазначеному державному акті на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до статті 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які перелічені в частині 1 цієї норми. Також у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами доведений факт належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу - Державного акту на право власності земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Управлінням Держкомзему у місті Миколаєві 02 серпня 2012 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02462, згідно п.5 ч.2 ст. 234, ст. 235, ст.ст. 256-259 ЦПК України, п.п. 1-4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року з змінами „Про судову практику у справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення".

Встановлення даного факту має для позивача ОСОБА_6 юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_7

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Правилами статті 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Нормами ч.1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З частин 4 та 5 ст. 89 Земельного кодексу України вбачається, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Щодо поділу земельної ділянки на частки свою позицію висловив і Пленум Верховного суду України, у постанові від 16 квітня 2004 року за № 7 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зокрема в пункті 21 Постанови, вказав якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Як вбачається з довідки Миколаївського МБТІ № 2-476 від 10.05.2016 року, позивачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Пятою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 15.04.1991 року за р. № НОМЕР_2, належить 1/4 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого Пятою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 15.04.1991 року за р. № НОМЕР_3, свідоцтва про право на спадщину посвідченого Пятою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 15.04.1991 року за р. № НОМЕР_2 належить 3/4 частини вказаного домоволодіння.

Виходячи з розміру часток сторін у праві власності на вище вказане домоволодіння, суд приходить до висновку, що частка ОСОБА_2 у праві власності на спірну земельну ділянку становить - 1/4; частка померлої ОСОБА_3 - 3/4, що відповідає розмірам їх часток у праві власності на житловий будинок, що розміщений на спірній земельній ділянці.

Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 534, 548, 549 ЦК, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Управлінням Держкомзему у місті Миколаєві 02 серпня 2012 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02462.

Визначити частку ОСОБА_2 у праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за АДРЕСА_1 - у розмірі 1/4 частини.

Визначити частку ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за АДРЕСА_1 - у розмірі 3/4 частини.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Селіщева