Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 330/1690/16-ц Головуючий у 1 інстанції Куценко О.О.
Номер провадження 22-ц/778/1363/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 серпня 2016 року між ним і ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», було укладено договір Фінансового лізингу № 004577. Відповідно до п. 1.1. Договору предметом фінансового Лізингу за даним договором є транспортний засіб, визначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 2 Договору), а саме МТЗ 82.1, об'єм двигуна 4,7 куб. м, тип КПП МТ, привід 4X4. У пункті 8.2. Договору зазначено, що укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість Предмета лізингу, на момент укладання Договору, за цим договором становить 15503,88 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент предмета лізингу становить 400 000 гривень з ПДВ. Згідно до пункту 1.3. Договору Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на термін та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Згідно пункту 1.7. Договору Предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше ЗО (тридцять) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплатити різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого Авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору. З текстом Договору ознайомитися при його підписанні у повному та належному обсязі можливості надано не було. При цьому надано на підписання ще два документа, зміст яких належним чином встановити не можливо за неякісним їх відтворенням на пристрої друку. Проте позивачу було надано рахунок на оплату 40000 грн. та повідомлено, що це є першою частиною оплати вартості предмета лізингу. 18 серпня 2016 року позивачем на користь відповідача, згідно до квитанції № 0.0.602579147.1, з призначенням платежу «авансовий платіж згідно з договором фінансового лізингу № 004577 від 18.08.2016 р.», було перераховано 40000 гривень. Ознайомившись пізніше з текстом договору позивачем було встановлено, що в момент укладання Договору недодержано необхідних у даному випадку вимог законодавства України, що є підставою для визнання Договору недійсним з настанням відповідних наслідків. Крім того позивач зазначає, що при укладанні Договору недодержана його належна форма.

В зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004577, укладений 18 серпня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто». Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на його користь сплачені на виконання визнаного недійсним договору № 004577 від 18 серпня 2016 року грошові кошти у сумі 40000 гривень. Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на його користь судовий збір у розмірі 1102,4 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004577, укладений 18 серпня 2016 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_5, сплачені на виконання визнаного недійсним договору № 004577 від 18 серпня 2016 року грошові кошти у сумі 40000 гривень. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_5, судовий збір у розмірі 1102,4 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 18 серпня 2016 року між позивачем ОСОБА_5 і відповідачем ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» було укладено договір фінансового лізингу № 004577 (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: транспортний засіб МТЗ 82.1, об'єм двигуна 4,7 куб. м, тип КПП МТ, привід 4X4. Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором (а.с.7-14).

Преамбулою договору, розділами 8-10 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) адміністративного платежу як винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього Договору, яка становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу.

На виконання пункту 9.6. позивач перерахував кошти в сумі 40000 грн. на рахунок відповідача з призначенням «авансовий платіж» (а.с. 17 - копії квитанцій від 19.08.2015 року), однак відповідач відмовився передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмету договору в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодерджувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, адміністративного платежу та комісії, та вказаний строк може бути збільшено за зазначених в п. 1.7. договору умов без укладення додаткових угод.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив в тому числі із того, що умови оспорюваного договору є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

З вказаними висновками погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста, статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять доістотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючиумови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти абовиконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) узвязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 18 серпня 2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судами не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 18 серпня 2016 року, укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції вірно вирішив справу по суті, тому рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі за аналогічним позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» у постанові № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Окрім цього, в аналогічній справі за позовом саме до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» Верховний Суд України погодився з висновками судів низчих інстанцій про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, та своєю ухвалою від 19 січня 2017 року у допуску до провадження ВСУ відмовив.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо відповідності договору вимогам законодавства, щодо узгодження всих умов договору сторонами, щодо добровільності договору, щодо наявної судової практики не врахованої судом, зводяться до переоцінки вказаних висновків суду та їх не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: