АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» (далі ПАТ Банк «ТРАСТ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на, те, що 23 грудня 2013 між ПАТ Банк «ТРАСТ» та відповідачем було укладено договір №R111.005-TEK.0040243, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 18780 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 23 грудня 2016 року.

У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 29 вересня 2014 відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 30985 грн. 77 коп., яка складається із: 18780 грн. - основна сума заборгованості по кредиту, 2607 грн. 07 коп. - відсотки за фактичне користування кредитом, 5202 грн. 10 коп. - комісія за обслуговування кредиту та 4396 грн. 60 коп. пеня за прострочення платежів, у звязку з чим просили стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати пог справі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ Банк «ТРАСТ» просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтерджується матеріалами справи, що позивач звертаючись до суду надав анкету-заяву позичальника від 23 грудня 2013 року на отримання кредиту, памятку клієнта про основні параметри споживчого кердитування ПАТ Бакн «ТРАСТ», попередній розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчаннякредиту, а також умови надання кредитів на споживчі цілі, заяву про надання кредиту на споживчі цілі, що в своїй сукупнеості становлять кредитний договір, якому присвоєно номер- №R111.005-TEK.0040243 (а.с.8-18), згідно яких ОСОБА_2 були виданя в кредит грошові кошти в сумі 18780 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,99 % річних, з кінцевим терміном повернення до 23 грудня 2016 року.

У відповідності до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобовязання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору предявлена стороною, яка приєдналася до нього у звязку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Звертаючиьс до суду із вказаними позовними вимогами ПАТ Банк «ТРАСТ» просив стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за вищевказханим кредитним договором в сумі 30985 грн. 77 коп., при цьому надав копію паспорта позичальника ОСОБА_2 серії АМ 120736, виданого 20 лютого 2001 року Павлоградським МВУМВС України в Дніпроптеровській області (а.с. 5).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2 як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, останній повідомив, що в нього в листопаді 2013 року у нього було викрадено паспорт серії АМ номер 120736 виданого 20 лютого 2001 року Павлоградським МВУМВС України в Дніпроптеровській області, у звязку з чим, він не є особою, яка зображена на фотографії у паспорті, на підтвердження чого надав копію втраченого паспорту АМ номер 120736 та новий паспорт серії АО 236703, виданий Павлоградським РВ ДМС України в Дніпропетровській області 17 січня 2015 року, на аркуші 2 яких ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має інший зовнішній вигляд, риси обличчя наживо не співпадають із рисами обличчя, зафіксовані у паспорті, що міститься у кредитній справі, який долучений до матеріалів цивільної справи (а.с.5-6); фото з паспорта, що міститься в кредитній справі не збігається з фото, що маються в паспортах відповідача, як втраченому так і в новому, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 4750).

Крім того встановлено, що проставлені підписи у заяві-анкеті позичальника (а.с. 8), памятці клієнта (а.с. 9), попередньому розписі сукупної вартості кредиту (а.с. 10), умовах надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі (а.с. 11 -14), заяві про надання кредиту на споживчі цілі (а.с. 15) та додатків до договору (а.с. 16), відрізняються від підпису ОСОБА_2, який є у документах, наданних останнім безпосередньо до суду, або складених даною особою під час розгляду справи судом, а так само тому, якій міститься під фотокарткою у паспорті АМ 120736 виданого 20 лютого 2001 року (а.с.5, 42, 43, 45, 47, 62).

Також як вбачається з повідомлення, надісланого на запит суду з Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за вих. № 51-4606 від 28 березня 2017 року, ОСОБА_2 звертався 01 грудня 2014 року із заявою про втрату паспорту на його імя серія АМ, номер 120736, виданий Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 20 лютого 2001 року. У звязку з втратою документу гр-ну ОСОБА_2 17 січня 2015 року Павлоградським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області був виданий новий паспорт, серія АО, номер 263703 (а.с. 151).

У звязку з чим, матеріали справи не містять доказів, що саме та особа, яка зображена на копії паспорта АМ номер 120736, який доданий до позовної заяви є особою, тобто відповідачем по справі, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ПАТ Банк «ТРАС» про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, доказів протилежного позивачем суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_3