Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/5959/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Смолка І.О.
Номер провадження 22-ц/778/376/17 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Спас О.В.

Суддів Полякова О.З.

При секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» (далі ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект) про стягнення заборгованості із заробітної плати.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 03 вересня 2015 року на підставі наказу № 89-К/ОС від 03 вересня 2015 року її прийнято до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду економіста з фінансової роботи І категорії.

З 03 листопада 2015 року на підставі наказу № 111-К/ОС від 02 листопада 2015 року продовжено строк строкового трудового договору.

20 листопада 2015 року позивача звільнено з посади економіста з фінансової роботи 1 категорії за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України на підставі наказу від 20 листопада 2015 року № 115-К/ОС.

За весь період з вересня 2015 року до 20 листопада 2015 року підприємство нараховувало, але не виплатило позивачу заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 6434,00 грн.

Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано судові накази про стягнення з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на суму 5075,83 грн. Судові накази боржником не виконано.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму індексації невиплаченої заробітної плати за період з вересня 2015 року по листопад 2015 року у розмірі 349,44 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2016 року по 31 серпня 2016 року у сумі 9565,08 грн.; моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2016 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 9565,08 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не надано оцінки діям контрагентів, які не розрахувались за виконані проектні роботи відповідачем, що призвело до накладання арешту на майно в 2010 році, що призвело до формування заборгованості із заробітної плати не з вини відповідача. Також судом не враховано фінансову кризу, дії казначейства, яке не перерахувало відповідачу грошові кошти за виконані роботи.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено, що 03 вересня 2015 року на підставі наказу № 89-К/ОС від 03 вересня 2015 року позивача ОСОБА_3 прийнято до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду економіста з фінансової роботи І категорії. (а.с. 10).

З 03 листопада 2015 року по 04 травня 2016 року на підставі наказу № 111-К/ОС від 02 листопада 2015 року продовжено строк строкового трудового договору. (а.с. 11).

20 листопада 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади економіста з фінансової роботи 1 категорії за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України на підставі наказу від 20 листопада 2015 року № 115-К/ОС. (а.с. 12).

Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано судові накази про стягнення з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на суму 5075,83 грн. Судові накази боржником не виконано. (а.с. 12-23).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2016 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», стягнуто невиплачену заробітну плату за листопад 2015 року у розмірі 1358,17 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8450,69 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 300,00 грн. (а.с. 49-51).

За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2016 року, що ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» не здійснило повного розрахунку зі звільненим працівником ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2016 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 9565,08 грн., суд першої інстанції виходив з того, що з моменту звільнення ОСОБА_3 і дотепер за вини відповідача їй не виплачена заробітна плата, тобто у день звільнення з нею не проведений остаточний розрахунок.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позову, та наявності передбачених ст.ст. 116, 117 КЗпП України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2016 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 9565,08 грн., оскільки на день ухвалення рішення остаточний розрахунок не здійснений та існує заборгованість по заробітній платі.

Щодо доводів відповідача відносно того, що підприємство знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, оскільки з 2010 року припинилась виплата грошей підприємству у зв'язку з політичною та фінансовою кризою в країні, то судова колегія зазначає наступне.

Пунктом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Тобто, право у працівника на отримання такої виплати виникає за наявності складу порушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вини роботодавця у затримці розрахунку при його звільненні.

При цьому, вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. Вину власника виключає лише непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія.

Таке роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, щодо того, що на протязі 2010-2014 років у відповідача неодноразово виникали затримки з перерахування проектному інституту бюджетних коштів на рахунки підприємства за виконані проектні роботи, внаслідок чого підприємство опинилось в складному економічному становищі, що унеможливлює сплату всіх грошових зобов'язань по виплаті заробітної плати, у тому числі й позивачу, є безпідставними.

Також, посилання в апеляційній скарзі на обставини тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, фінансові складнощі підприємства, не можуть свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначені правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України № 6-64цс13 від 03 липня 2013 року та № 6-76цс14 від 02 липня 2014 року, які згідно ч.2 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися судом при вирішенні справи.

Довід апеляційної скарги про те, що вина підприємства відсутня у несвоєчасному розрахунку з ОСОБА_3 через накладення арешту на рахунки ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» та арешт його майна, не спростовує висновки рішення суду, оскільки в даному випадку вина власника не виключається, а фінансові труднощі підприємства, у тому числі ті, що потягли відсутність коштів, не можна вважати такими, що виключають відповідальність за ст.117 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих на даків, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: