У х в а л а

іменем україни

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 16 000 доларів США терміном до 09 листопада 2027 року та зобов'язувався повернути його, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Зазначало, що відповідач не виконує свої зобов'язання, має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23 жовтня 2015 року складає 13 885, 89 доларів США, що в еквіваленті становить 309 377 грн 63 коп.

Посилаючись на наведене, просило стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати недійсним кредитний договір від 09 листопада 2007 року, укладений між ним та банком, додаткові угоди від 29 вересня 2010 року та від 12 березня 2012 року та застосувати двосторонню реституцію.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його не було повідомлено у письмовій формі про всі істотні умови кредитування, кредитний договір не містить графіка платежів, кошти на погашення кредиту зараховувалися не на рахунок, передбачений договором, а на інший рахунок, умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, спрямованих на погіршення становища споживача.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 13 885, 89 доларів США, що в еквіваленті становить 309 377 грн 63 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасуватиоскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольнити його зустрічні позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив з того, що при укладенні кредитного договору від 09 листопада 2007 року сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому здійснював часткове погашення кредитної заборгованості.

При цьому судами правильно зазначено, що боржник не виконував покладених на нього зобов'язань, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої розраховано відповідно до умов кредитного договору, а доказів на спростування правильності розрахунку, зробленого банком, ОСОБА_4 не надано.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та на правильність висновків судів попередніх інстанцій не впливають.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська