Номер провадження 2/754/2175/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до П"ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про зобов"язання видати свідоцтво про право на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача П"ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про зобов"язання видати свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті позивачка звернулася до П"ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зокрема у вигляді гаражного боксу НОМЕР_1 в АГК "Супутник-", у зв"язку з чим була відкрита спадкова справа. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено, у зв"язку з тим, що під час життя батько не зареєстрував своє право власності на гаражний бокс у встановленому законом порядку. Позивачка вважає дії нотаріуса незаконними, а тому звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсною постанову державного нотаріуса від 05.06.2015 року та зобов"язати нотаріальну контори видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на гаражний бокс НОМЕР_1 в АГК "Супутник-2" по вул. Крайній, 15 у м. Києві.

У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких також просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, у тому числі гаражний бокс НОМЕР_1, що знаходиться в АГК "Супутник-2" по вул. Крайній, 15 у м. Києві.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 29.03.2012 року, померлий ОСОБА_3 є власником гаражного боксу НОМЕР_1, що знаходиться в АГК "Супутник-2" по вул. Крайній, 15 у м. Києві. Але право власності на вказаний гаражний бокс у встановленому законом порядку зареєстровано не було.

У встановлений законом строк позивачка звернулася до П"ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, у зв"язку з чим державним нотаріусом була відкрита спадкова справа.

Постановою державного нотаріуса від 05.06.2015 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гаражний бокс з тих підстав, що право власності на гаражний бокс ОСОБА_3 при житті у встановленому законом порядку не зареєстрував.

Позивачка у своїх позовних вимогах просить визнати постанову нотаріуса неправомірною та зобов"язати нотаріуса видати свідоцтво, зважаючи на те, що померлим було отримано свідоцтво про право власності на гаражний бокс, а тому є всі підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Як передбачено діючим законодавством, для оформлення свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу повинні бути подані правовстановлюючі документи (чітко визначені законодавством) про право власності на майно. Правовстановлюючі документи, що подаються нотаріусу для оформлення, можуть бути зареєстровані в Бюро технічної інвентаризації, а з 2013 року в Державному реєстрі речових прав, оскільки законодавець саме з моментом державної реєстрації пов"язує виникнення права власності на нерухоме майно.

Стаття 182 ЦК України регламентує державну реєстрацію права власності на нерухомі речі. Згідно із ст. 181 ЦК України гаражний бокс належить до нерухомих речей. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, свідоцтво про право власності, видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 29.03.2012 року на гаражний бокс видавалося у період дії Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, яким було встановлено, що до 01.01.2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об"єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Пунктом 1.2 вказаного положення визначено, що Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об"єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1.4 Положення обов"язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Згідно із п. 1.5 Положення державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: 1) житлові будинки; 2) квартири; 3) будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; 4) споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; 5) приміщення - частини внутрішнього об"єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами.

Як встановлено при розгляді справи, померлий ОСОБА_3 під час життя право власності на нерухоме майно не зареєстрував, як це передбачено ст.. 182 ЦК України, інформація про наявність реєстрації права власності у реєструю чого органу, згідно Інформаційної довідки та згідно даних Державного реєстру речових прав, відсутня.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства жодних підстав для визнання постанови нотаріуса незаконною та зобов"язання нотаріуса видати свідоцтво немає.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, щодо незаконності дій нотаріуса.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 16, 1223, 1297 ЦК України, Законом України "Про нотаріат", -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до П"ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про зобов"язання видати свідоцтво про право на спадщину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: