Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова, у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобовязання припиненим, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати кредитний договір № НАА0GK01270058 від 12.07.2007, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», припиненим.

Обґрунтовуючи доводи позову позивач зазначає, що 12.07.2007 між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 75325,38 доларів США. В забезпечення виконання кредитного договору в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1. 16.06.2015 ОСОБА_2 помер. 21.09.2016 на підставі договору іпотеки банком прийнято рішення про позасудове врегулювання заборгованості за кредитним договором та звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком. Між тим, не зважаючи на позасудове врегулювання заборгованості, банком продовжується стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вищевикладені обставини та вимоги позову, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучі належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, надавши чергову заяву про відкладання розгляду справи, посилаючись на зайнятість представника, що суд розцінює як неявку з неповажних причин, оскільки з боку відповідача не надано доказів у підтвердження поважності чергової неявки в судове засідання, тому розглядає справу у відсутності представника відповідача на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що 12.07.2007 між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 75325,38 доларів США.

В забезпечення виконання кредитного договору в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

16.06.2015 ОСОБА_2 помер.

21.09.2016 на підставі договору іпотеки банком прийнято рішення про позасудове врегулювання заборгованості за кредитним договором та звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком.

Такі обставини підтверджено копіями кредитного договору від 12.07.2007, свідоцтва про смерть від 18.06.2015, відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4-7,26,27).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Види виконання зобовязання визначені у положеннях ст. 546 ЦК України, відповідного до якої виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яка є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання (ч.1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»).

Так, як встановлено, що відповідачем задоволено свої вимоги за рахунок предмета іпотеки 19.09.2016 шляхом набуття права власності на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається із претензії кредитора станом на 12.10.2016 останній посилається на наявність заборгованості боржника у розмірі 111167,51 доларів США (а.с.34).

Відповідно до п. 6 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» підставою припинення іпотеки є припинення основаного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Зобовязання припиняється частково або й повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Відповідно до змісту ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Також встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який помер 16.06.2015, за претензією ПАТ КБ «ПриватБанк» заведено спадкову справу № 372/2016 (а.с.34-48).

Далі, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.01.2016 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватбБанк» задоволено та солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12.07.2007 у розмірі 98677,71 доларів США, що за курсом НБУ від 04.09.2014 складало 1235444,87грн. разом із судовими витратами.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.09.2016 вказане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

23.11.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою, якою просить залишити вказану вище позовну заяву без розгляду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.11.2016 цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, оцінивши встановлені обставини та надані докази, встановивши правовідносини між сторонами, суд прийшов до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,15,11,27,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 526, 598, 599, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 17, 36 Закону України «Про іпотеку», суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати кредитний договір № НАА0GK01270058 від 12.07.2007, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», припиненим.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя