АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1637/15-ц 22-ц/774/329/К/17
Справа № 193/1637/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/329/К/17 інстанції - Шумська О.В.
Категорія № 23 (4) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П.,Митрофанової Л.В.,

секретар - Гладиш К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2, його представника- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд», треті особи - Відділ Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, про визнання договору оренди земельної ділянки (правочину) недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд» (надалі - ТОВ «Агротрейд») із позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 01 вересня 2008 року між ним та ТОВ «Агротрейд», зареєстрований 23 лютого 2009 року у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» скасувати державну реєстрацію спірного договору оренди земельної ділянки, зобов'язати ТОВ «Агротрейд» не перешкоджати йому у здійсненні права володіння та користування земельною ділянкою та повернути її власнику.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2008 році між ним та ТОВ "Агротрейд" укладено договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки на строк 5 років. Проте відповідачем без його відома та без дотримання порядку укладання і продовження договорів оренди було здійснено виправлення у спірному договорі, а саме: вписано до п.8 Розділу ІІ «Строк дії договору» - строк дії договору 10 років, що засвідчено не особистим підписом позивача, а підписом іншої особи, тому просив суд визнати його недійсним.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року рішення апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи. Зокрема вважають, що суд дійшов помилкового висновку про пропущення позивачем строку позовної давності, не врахувавши висновки експертизи про підроблення підпису позивача, яка проведена у березні 2013 року. Судом не взято до уваги відсутність волевиявлення позивача на укладення спірного договору на строк 10 років, наявність кримінального провадження та висновку експертизи при проведенні досудового розслідування, згідно якого підпис від імені ОСОБА_2 в договорі земельної ділянки від 01 вересня 2008 року виконано не ним, а іншою особою.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Належним чином повідомлений представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав засобами електронного зв'язку заяву про перенесення розгляду справи без доказів поважності не прибуття в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,440 га для ведення товарного сільськогосподарського товариства, що розташована на території Жовтневої сільської ради Софіївського рйону Дніпропетровської області (а.с. 7).

01 вересня 2008 році між ОСОБА_2 та ТОВ "Агротрейд" укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), посвідчений та зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України 23 лютого 2009 року ( а.с.8-11).

З Акту приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди вбачається, що ОСОБА_2 передано відповідачу в тимчасове користування на умовах оренди на підставі договору оренди земельної ділянки № 25 від 01 вересня 2008 року земельну ділянку площею 7,440 га для ведення товарного сільськогосподарського товариства, розташовану на території Жовтневої сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області,.

Позивач звертався до Софіївського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою, на підставі якої було розпочато досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 23 січня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. (а.с.16)

Висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 58/04-30 від 26 березня 2013 року, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 у договорі оренди земельної ділянки №25 від 01 вересня 2008 року в графі «Орендодавець» та графі «Земельну ділянку передав» акту про передачу та прийом земельної ділянки від 23.02.2009 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. (а.с.18-20, 21).

Звертаючись до суду зданим позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що виправлення у вищевказаному договорі оренди земельної ділянки та в акті про передачу та прийом земельної ділянки щодо строку дії договору оренди з ним не узгоджені та ним не підписані. Посилаючись на те, що істотні умови договору сторонами не узгоджені, він особисто не надавав договір на державну реєстрацію, підпис власника земельної ділянки підроблено, вважав правочин неукладеним та просив зобов'язати відповідача повернути безпідставно набуте майно. Також позивач вказував, що про існування оскаржуваного договору він дізнався лише у березня 2013 року після отримання висновку експертизи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом після спливу строку позовної давності, у зав'язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду через невідповідність його вимогам діючого законодавства та матеріалам справ.

Так, відповідно до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі",

встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, встановивши порушення прав або законних інтересів особи та порушення позивачем без поважної причини строку позовної давності при зверненні до суду за їх захистом, суд відмовляє в позові саме з підстав пропуску позовної давності, якщо про її застосування заявлено стороною у спорі.

Натомість, встановивши відсутність порушення прав або законних інтересів, за захистом яких особа звернулась понад встановлений законом строк позовної давності, суд має відмовити в позові по суті, тобто через його недоведеність.

У порушення зазначених норм цивільно-процесуального законодавства, суд першої інстанції, вирішуючи спір, обмежився оцінкою дотримання позивачем строку позовної давності, не з'ясувавши, чи доведено порушення його законних прав та інтересів взагалі.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги позивача та його представника в частині незгоди з висновком суду щодо пропущення позивачем позовної давності заслуговують на увагу.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи видно, що позивач довідався про порушення свого права у 2013 році, у зв'язку із чим, звернувся за захистом порушених прав до органів міліції, а тому звернення до суду із позовом у грудні 2015 року у межах строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність в його діях при укладанні спірного договору оренди належної йому земельної ділянки , волевиявлення на укладання договору на термін 10 років, заслуговують на увагу, є підставою для визнання договору недійсним.

Стаття 792 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Частина 2 ст. 792 ЦК має відсильний характер, вона відсилає до спеціальних нормативних актів, що регулюють відносини щодо оренди земельних ділянок.

На сьогодні, в тому числі на день виникнення правовідносин з приводу укладення сторонами спірної угоди, такими нормативними актами є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 p., а також Закон України "Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 р. зі змінами та доповненнями.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (надалі - Закон), орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Згідно зі ст.13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст.14 даного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Положеннями ч. 1 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які повністю виконуються у момент їх вчинення), належить вчиняти письмово. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій, якщо він підписаний сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів приходить до висвноку, що матеріалами справи доведено відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення договору оренди належної йому земельної ділянки з відповідачем строком на 10 років, що підтверджується висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 26 березня 2013 року № 58/04-30,

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять докази отримання позивачем орендної плати протягом 2008-2013 роки, а звернення у 2013 році позивача до правоохоронних органів про захист порушених прав свідчить про відсутність його згоди на оренду його земельної ділянки по закінченню обумовленого 5 річного терміну оренди. Тобто сторонами не було досягнуто згоди про оренду земельної ділянки на 10 років, що є істотною умовою договору.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобов'язання відповідача ТОВ "Агротрейд" не перешкоджати позивачу у володінні та користуванні земельною ділянкою задоволенню не підлягають, оскільки завлені передчасно. Окрім того, доказів здійснення перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою не надано.

Зважаючи на викладене, колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Як передбачено ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно зміню розподіл судових витрат.

У зв'язку із скасуванням рішення суду першої та ухваленням нового рішення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений за розгляд справи, згідно квитанцій , що містяться в матеріалах спарви у розмірі 1107,76 грн. (487,20+535,92+584,64).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд», третя особа - відділ Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області, про визнання договору оренди земельної ділянки (правочину) недійсним - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 01 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротрейд», скасувати його державну реєстрацію у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», 23 лютого 2009 року в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 60.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1107,76 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

Л.В. Митрофанова