Справа № 282/1269/16
Провадження № 2/282/18/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Вальчук В. В.

при секретарі судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач зазначає, що 29.08.2014 року близько 12:30 год. на перехресті автодоріг Кременець-Біла Церква та Вільшанка-Краснопіль, поблизу с. Краснопіль Чуднівського району відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, із автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, власником якого є ФОП ОСОБА_2 Від отриманого удару автомобіль ГАЗ-3307 перевернувся, а паливо-мастильні матеріали, які в ньому знаходились розлились.

Винним у вчиненні вказаної ДТП вироком Романівського районного суду від 18.10.2016 року визнано ОСОБА_3

У відповідності до звіту №356 від 30.04.2015 року про оцінку автомобіля ГАЗ-3307 матеріальний збиток завданий позивачеві складає 118 112,85 грн. Вартість експертизи 750 грн.

Окрім того в результаті ДТП відбувся витік паливно-мастильних матеріалів в кількості 893 літри на загальну суму 13 841,50 грн.

Окрім того, йому завдано моральної шкоди яка полягає у тому, що він будучи приватним підприємцем використовував свій автомобіль для перевезення ПММ і в результаті ДТП він позбавлений можливості займатись підприємницькою діяльністю та заробляти кошти на прожиття, що в свою чергу призвело до душевних страждань та переживань. Моральну шкоду він оцінює в 20 000 грн.

Саме тому, позивач звернувся до суду з проханням ухвалити рішення про стягнення з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на його користь заподіяну матеріальну шкоду в межах ліміту страхового відшкодування в сумі 50 000 грн., про стягнення із ОСОБА_3, на його користь 81 954,35 грн., заподіяної шкоди та 750 гривень витрат на проведення експертизи, про стягнення з ОСОБА_3, на його користь моральну шкоду в сумі 20 000 грн., та витрати понесені ним на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Вказав, що з звітами, які провела страхова компанія не знайомився та не звертався письмово до останньої щодо погодження з ними проведення за своєю ініціативою звіту про оцінку завданого збитку. Також зазначив, що доказів по сплаті 750грн. понесених на проведення звіту №356 від 30.04.2015 року та витрат на правову допомогу суду надати не може. Після розяснення судом йому його права на призначення експертизи не скористався.

ОСОБА_3 у судові засідання не зявився від його представника ОСОБА_5 надійшла заява в якій вони позовні вимоги не визнають з підстав викладених у письмових запереченнях та у разі неявки відповідача та його представника просили справу розглядати у їх відсутності.

Представник ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в судові засідання не зявлявся по невідомим суду причинам про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду письмові пояснення, які просив прийняти до розгляду. На листи щодо погодження з позивачем проведення звіту №356 про оцінку автомобіля НОМЕР_3 від 30.04.2015 року відповіді не надали.

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Вироком Романівського районного суду Житомирської області № 294/733/15-к від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме за фактом вчинення ДТП при наступних подіях: 29.08.2014 року близько 12:30 год., ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі «Вільшанка-Краснопіль», порушив вимоги п. 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 ПДР України, при виїзді на нерівнозначне нерегульоване перехрестя з автодорогою «Кременець-Біла Церква» у Чуднівському районі не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів (а.с.3-4).

Відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1330918 автомобіль НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_3 застрахований в ПАТ СК «ПЗУ Україна» (а.с.5).

Відповідно до звіту № 4188/10/14 ТОВ «Сател Груп» про оцінку автомобіля НОМЕР_5 від 06 жовтня 2014 року, утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля дорівнює 6 868,80 грн. (а.с.98-101).

Як вбачається із звіту № 1439/14 ФОП ОСОБА_6 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику ГАЗ 3307 держномер 095-59 ВВ від 18 вересня 2014 року, вартість матеріального збитку складає 32 471,40 грн. (а.с.103-110).

Згідно звіту №356 від 30.04.2015 року ТОВ «Експерт Авто» про оцінку автомобіля НОМЕР_6 від 30 квітня 2015 року, матеріальний збиток завданий власнику даного автомобіля складає 118 112,85 грн. (а.с.76-79).

ОСОБА_7 №566 від 16.09.14р. виданої управлінням ДСНС у Житомирській області Чуднівський районний сектор встановлено, що 29.08.2014 року на 157 км автотраси Кременець-Біла Церква сталася ДТП за участю бензовоза ГАЗ 3307 д.н.з. НОМЕР_7 та автомобіля «Чері», внаслідок чого ємність цистерни була пошкоджена та відбувася витік дизельного палива на площі 45 м.кв. (а.с.72).

Як вбачається з акту складеного оператором АЗС ОСОБА_8, оператором АЗС ОСОБА_9, водієм ОСОБА_10, ПП ОСОБА_2, від 29.08.2014 року, ОСОБА_4, 29.08.2014 року перевозив пальне автомобілем НОМЕР_8 та потрапив в ДТП, в результаті чого було розіллято 893 літрів пального (а.с.73).

Видаткова накладна № РН-0000370 від 29.08.2014 року та Товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №187 від 29.08.2014 року вказують, що постачальник ПП «Борис» продало Одержувачу ПП ОСОБА_2 дизпаливо в кількості 4934 л. за ціною 12,92грн. всього на суму 76477грн. (а.с.74-75).

Заява про настання страхового випадку (а.с.118-125) вказує, що ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з вимогою страхового відшкодування.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон) потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоровю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах

страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у

встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну

внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну

третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд,

технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих

у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для

доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи

забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця

дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені

згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи

висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем

або експертом відповідно до законодавства, витрати на

відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість

транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пункт 30.2. ст.30 Закону вказує, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу

до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на

евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної

пригоди.

Відповідно до п. 31.1 ст.31 Закону, розмір шкоди, повязаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей,

визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту,

акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром,

оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування».

З метою визначення розміру страхового відшкодування, та встановлення вартості матеріального збитку, завданого Позивачу, внаслідок пошкодження автомобіля ГАЗ 3307, державний реєстраційний номер 09559ВВ, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» замовила проведення незалежної оцінки в ТОВ «СОС Сервіс Україна».

Також, з метою визначення вартості залишків пошкодженого транспортного засобу ПрАТ СК «ПЗУ Україна», звернулося до ТОВ «Сател Груп».

25.09.2014 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» отримало від СОД ОСОБА_6 (партнер ТОВ «СОС Сервіс Україна») Звіт про визначення вартості матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу №1439/14 від 18.09.2014 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту склала 90508,12 грн., а ринкова вартість транспортного засобу на момент події склала 32471,40 грн.

Також, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» отримало від ТОВ «Сател Груп» Звіт № 4188/10/14, згідно якого вартість транспортного засобу ГАЗ 3307, державний реєстраційний номер 09559ВВ в після аварійному стані склала 6868,80 грн.

За даних обставин страхове відшкодування складе 32471,40 грн. - 6868,80 грн. = 25602,6 гривень, а вказану різницю в сумі 6868,80грн., слід стягнути з ОСОБА_3 згідно вимог ст.1194 ЦК України.

Крім того суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань. Чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно є винуватцем вищевказаного ДТП, що підтверджено вироком суду то він відповідно до законодавства зобовязаний відшкодувати потерпілій особі матеріальний збиток.

При вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного:

Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 даної постанови, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У п. 9 постанови зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного суду України щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки ні в матеріалах справи ні в судовому засіданні позивачем в повній мірі (крім викладеного у позовній заяві) не доведено завдання йому в результаті вказаного ДТП моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, які б не давали йому змоги вести звичний ритм життя та продовження звичних життєвих стосунків у суспільстві, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 750грн. витрат понесених на проведення експертизи пошкодженого автомобіля, то суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду доказу по оплаті вказаних витрат, а крім того Звіт №356 від 30.04.2015 року не є висновком експерта, тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів витрат на надання правової допомоги, то суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду жодного доказу про оплату послуг адвоката за надання правової допомоги, а відтак вказана вимога задоволенню не підлягає.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, позивач звільнений від сплати судового збору, то згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів в дохід держави також підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, які слід вираховувати із тих ставок судового збору, які слід було сплатити на момент подачі позовної заяви до суду (14.12.2016 року), а відтак, з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20грн. Із ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1102,40грн..

Керуючись ст.ст.10,60,61,88,209,212-215,222,294,360-7 ЦПК України, ст. ст.11,12,14,22,23,509,511,599,636,999,1166-1168,1187,1194 ЦК України, ст. ст.1,3,5,6,9,22,28,30,31,35,36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, п. 4, 5, 9 постанови ПВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» р/р №5735 в АТ "ОТП Банк",, МФО 300528, юридична адреса: м. Київ, вул. Дегтярівська, 62 на користь ФОП ОСОБА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_9 заподіяну шкоду в межах ліміту страхового відшкодування визначеного договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 25602,60 (двадцять пять тисяч шістсот дві) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ФОП ОСОБА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_9 6868,80 (шість тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень (вісімдесят) копійок вартості транспортного засобу в після аварійному стані.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ФОП ОСОБА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_9 13841,50 (тринадцять тисяч вісімсот сорок одну) гривню 50 (пятдесят) копійок заподіяної шкоди за витік паливно-мастильних матеріалів із пошкодженої цистерни (дизельного палива).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ФОП ОСОБА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_9 моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40 гривень на р/рахунок №0311, одержувач УДК в Любарському районі, банк одержувача - ГУДКУ в Житомирській області, МФО 811039, , код платежу 22030101.

Стягнути з ПрАТ «СК»ПЗУ Україна», р/р №5735 в АТ "ОТП Банк", , МФО 300528, юридична адреса: м. Київ, вул. Дегтярівська, 62 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень на р/рахунок №0311, одержувач УДК в Любарському районі, банк одержувача - ГУДКУ в Житомирській області, МФО 811039, , код платежу 22030101.

Повний текст судового рішення виготовлено 06.04.2017 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Любарський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_11