Справа № 352/769/15-ц
Провадження № 22-ц/779/91/2017
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю позивача - відповідача - ОСОБА_2, його представників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивача-відповідача - ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 16 листопада 2016 року

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року з позовом в суд звернувся ОСОБА_2, щоб ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 що складається: з житлового будинку площею 65, 9 кв.м та господарських споруд - сараю площею 19,7 кв.м, сараю площею 19,3 кв.м, сараю площею 18,5 кв.м, сараю площею 7 кв.м, навісу 9,7 кв.м, криниці, огорожі площею 7,7 кв.м та огорожі 13,5 кв.м як за спадкоємцем за законом після смерті брата ОСОБА_7

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_7, який був прописаний та постійно проживав по АДРЕСА_1. Дане майно померлий набув від своєї матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Хоча за життя брат не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері, на момент її смерті проживав з нею у спадковому будинковолодінні, а тому став спадкоємцем майна відповідно до ст.549 ЦК (редакція 1963 року) як такий, що фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У зв'язку зі смертю брата відкрилася спадщина на належне йому майно, і він є спадкоємцем по закону другої черги.

20 серпня 2014 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок і господарські споруди, про що нотаріус видала постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії та рекомендувала звернутись йому до суду.

Вважає, що відповідач не має права на частку у спадковому майні, оскільки її мати ОСОБА_9 та вона задовго до смерті брата побудували житловий будинок та переїхали до нього жити. Крім того, зазначив, що він залишився єдиним найближчим родичем спадкодавця - покійного брата ОСОБА_7, оскільки його рідна сестра ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, до моменту відкриття спадщини, а її дочка, відповідач ОСОБА_5 є лише племінницею ОСОБА_7

ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом, просила ухвалити рішення про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_2 після смерті спадкодавця ОСОБА_7, обґрунтувавши свої вимоги тим, що ОСОБА_2 ухилявся від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу брату інваліду з дитинства, дуже рідко його провідував, на прохання про допомогу відмовлявся та рекомендував віддати брата в будинок перестарілих. ОСОБА_2 мав реальну можливість надавати допомогу ОСОБА_7, оскільки не працював, не хворів, мав достатньо засобів для надання допомоги брату, що перебував у безпорадному стані через захворювання.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 12 жовтня 2015 року обидва позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Тисменицького районного суду від 16 листопада 2016 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ним право власності на 3/8 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається: з житлового будинку площею 65, 9 кв.м та господарських споруд - сараю площею 19,7 кв.м, сараю площею 19,3 кв.м, сараю площею 18,5 кв.м, сараю площею 7 кв.м, навісу 9,7 кв.м, криниці, огорожі площею 7,7 кв.м та огорожі 13,5 кв.м як за спадкоємцем за законом після смерті брата ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт не погоджується з тим, що є спадкоємцем тільки 3/8 частин майна померлого брата. Суд до спадкового майна померлого відносить ? частину домоволодіння, яка належала ОСОБА_7 як члену колгоспного двору та ? частину, набуту після смерті матері - загалом ? частини. Іншу ? частину спадкового майна покійної ОСОБА_8 суд відносить до власності ОСОБА_9, яка на думку суду вступила у фактичне володіння та управління майном як дочка померлої ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_5 не заявляла позову про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_9 Після смерті ОСОБА_7 суд самостійно не міг визначити коло спадкоємців померлої ОСОБА_9 та розмір її спадкової частки, немає жодного документа, що ОСОБА_9 спадок після своєї матері ОСОБА_8 прийняла. Суд безпідставно зазначив, що покійна ОСОБА_9 вступила у фактичне володіння і управління майном покійної матері.

Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом може слугувати наявність у спадкоємця ощадних книжок на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій на здані речі в ломбард, на майно інших квитанцій, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, державного акта про право власності на землю та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління, розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього. Посилання суду, що ОСОБА_9 після смерті матері без реєстрації проживала в іншій половині будинку не відноситься до таких доказів та не відповідало дійсності. Померла ОСОБА_9 мала відокремлене житло, де і проживала з своєю сім'єю, а її контакти з померлим братом-інвалідом не є доказом набуття права власності на майно померлої матері, а тільки фактом підтримання родинних стосунків з братом. Відповідач із заявою до нотаріальної контори звернулась тільки після смерті свого дядька ОСОБА_7, і не представляла жодного доказу до суду, що заведена спадкова справа після смерті її матері. Таким чином, визначаючи розмір спадкової маси після смерті брата ОСОБА_7, суд невірно визначив його частку у спадковому майні як 3/8.

Вислухавши доповідача, апелянта та його представників, які вимоги скарги підтримали, позивача-відповідача ОСОБА_5 та її представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_8 - голови колгоспного двору, право власності на спірне будинковолодіння набули ОСОБА_7 на 6/8 частин, з яких 4/8 - як члена колгоспного двору та 2/8 - в порядку спадкування після смерті матері та ОСОБА_9 на 2/8 частини в порядку спадкування після смерті матері.

Після смерті ОСОБА_7 належні йому 6/8 частин спірного будинковолодіння спадкуються двома спадкоємцями позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 по 3/8 частини для кожного.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд встановив, що ОСОБА_5 не довела факт ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві, який був у безпорадному стані.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичної особи, поданою згідно вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За статтею 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 - брат позивача.

Згідно довідки про право власності на житловий будинок, що видається у зв'язку з оформленням спадщини від 01 жовтня 2014 року №1050 на день смерті ОСОБА_8 та до дня своєї смерті в будинку проживав син ОСОБА_7, 1942 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 був останнім членом двору. Заповіт від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у виконкомі Радчанської сільської ради не посвідчувався (а.с. 12).

Згідно довідки виконкому Радчанської сільської ради від 29 серпня 2014 року №947 ОСОБА_7 проживав в господарстві під №444 і є рідним братом ОСОБА_2 (а.с. 13).

Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно постанови державного нотаріуса від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_7 на житловий будинок в АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця (а.с. 16).

Колегія суддів вважає, що при з'ясуванні обставин за обома позовами спадкоємців суд першої інстанції повинен був встановити крім місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавства, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, також обставини, які входять до предмета доказування. У зазначеній категорії справ повно можна встановити всі обставини лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК).

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов'язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК є роз'яснення наслідків не вчинення такої процесуальної дії.

Ухвалою апеляційного суду від 16 січня 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_5 про витребування доказів та витребувано у державного нотаріуса Тисменицькогої державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та інвентаризаційну справу з ОКП «Івано-Франківського ОБТІ» на будинок АДРЕСА_1.

При огляді колегією суддів спадкової справи, поданої нотаріусом встановлено, що 22 квітня 2015 року позивачу - відповідачу ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться в с. Радча Тисменицького району як спадкоємцю після смерті ОСОБА_7 Дане свідоцтво зареєстроване у спадковому реєстрі також 22 квітня 2015 року.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений цією статтею.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст.301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, немала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Суд першої інстанції при вирішенні даної справи неповно з'ясував обставини, що мають значення для її вирішення, не витребував від нотаріуса спадкової справи, тому не встановив, що спадкоємцю ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно.

Тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно є передчасним у зв'язку із тим, що видане свідоцтво про право на спадщину у встановленим законом порядку не ос порене, і вважається набутим правомірно.

У зв'язку із зазначеними обставинами колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно є недоведеними і у їх задоволенні необхідно відмовити.

Крім цього, ОСОБА_5, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно 22 квітня 2015 року, у жовтні цього ж року звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення від спадкування. Тобто ОСОБА_5 пред'явила позов після того як стала власником всього спадкового майна, тому саме з цієї підстави її зустрічний позов є необґрунтованим, не підлягав до задоволення, а не з підстав недоведеності факту ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві, який був у безпорадному стані.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 16 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 що складається з : житлового будинку площею 65,9 кв.м та господарських споруд - сараю площею 19,7 кв.м, сараю площею 19,3 кв.м, сараю площею 18, 5 кв.м, сараю площею 7,0 кв.м, навісу площею 9,7 кв.м, криниці, огорожі площею 7,7 кв.м, огорожі площею 13,5 кв.м відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді І.О. Максюта

В.Д. Фединяк