АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/921/17 Головуючий І інстанції - Панаід І.В.
Справа № 636/4948/14-ц Доповідач - Міненкова Н.О.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Кокоші В.В.

Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про повернення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому, з урахуванням поданих уточнень, просила стягнути з відповідача безпідставно одержані нею кошти за недійсним договором купівлі-продажу житлового будинку в розмірі 150 000, 00 грн., що становить еквівалент 6 000, 00 доларів США.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначала, що у 2011 році вона та відповідач домовились про продаж останньою позивачці будинку АДРЕСА_1, за суму 6 000 дол. США. Спірний будинок залишився відповідачці, як спадкове майно після смерті чоловіка. На час продажу будинку ОСОБА_3 спадкове майно належним чином не оформила та не отримала свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок. Відповідач, посилаючись на термінову необхідність у коштах, запевнила позивача, що оформить спадкові документи та пізніше після повної сплати вартості будинку, вони укладуть письмовий договір купівлі-продажу будинку, який посвідчать нотаріально. Після узгодження умов купівлі-продажу будинку та передачі частини коштів за нього, відповідач передала позивачці ключі від будинку. Весь час, починаючи з 2011 року позивач проживала у вказаному будинку, сплачувала платежі за електроенергію, податок на землю та відремонтувала спірний будинок. Після остаточної виплати відповідачці грошових коштів за будинок, 01.11.2013 р. сторони уклали договір купівлі-продажу у простій письмовій формі. Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався та не реєструвався. З моменту укладання письмової угоди позивач постійно зверталась до відповідача з питанням нотаріального посвідчення договору, але остання від цього відмовляється.

В зв'язку з вищевикладеним, позивач, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, вважає свої права порушеними та такими що підлягають захисту, в зв'язку з чим змушена була звернутись до суду.

Відповідач та її представник позов не визнали, надали письмові заперечення, вказавши, що грошових коштів від позивачки ОСОБА_3 не отримувала і розписки про отримання зазначених коштів не підписувала. Крім цього, представник позивача зазначав, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Посилається, що суд вважає, що грошові кошти не передавалися у власність чи користування, їх було отримано не як позичку чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору. Вказує, що ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 грошові кошти, а ОСОБА_3 зобов'язувалася передати у власність будинок, ОСОБА_3 будинок у власність не передала та навіть не мала такого наміру. Під час розгляду справи не доведено, що виникли саме договірні правовідносини після підписання договору купівлі - продажу в простій письмовій формі, який є нікчемним і відповідно не створює для сторін по такому договору юридичних наслідків. Відповідачка не надала жодного доказу на підтвердження існування та виконання договірного зобов'язання по передачі житлового будинку саме у власність позивачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою передачі позивачу будинку. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

Та виходив з того, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, на яку посилалась позивачка як на підставу позовних вимог.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань i набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України, правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судовим розглядом було встановлено, що відповідачка отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі еквівалентній 6 000 дол. США, що на час написання розписки 01.11.2013 року складало суму 48 000 грн.

У справі призназначалася судова почеркознавча експертиза за висновками якої від 16.11.2015 року встановлено, що в тексті договору від 01 листопада 2013 року рукописні записи: «ОСОБА_3 1 березня 52 року НОМЕР_1 Чугуївський район Хварківська область». У третьому, четвертому та п'ятому рядках тексту розписки договору купівлі - продажу від 01.11 2013 року, а також « получила суму 6 ти. Долар. Я ОСОБА_3» в двох останніх рядках тексту, - виконані ОСОБА_3.

Підписи від імені ОСОБА_3 у п'ятому рядку договору від 01.11. 2013 року, поруч зі словами «Харківська область», а також в останньому рядку тексту, поруч зі словами «Я ОСОБА_3, -

Виконані ОСОБА_3 ( а.с. 135-138).

Крім того, згідно висновком судової семантико - текстуальної експертизи писемного мовлення від 12.04.2016 року речення, вказане в тексті договору від 01 листопада 2013 року «получила суму 6 тис. дол. Я ОСОБА_3» , - виражене у формі твердження про те, що особа на ім'я «ОСОБА_3» отримала кошти саме у сумі « 6 ти. Долар» (згідно з текстом досліджуваного документа - шість тисяч доларів США), (а.с.185-188).

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі ст. 657 ЦК, договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Судовим розглядом було встановлено, що сторони уклали договір купівлі - продажу спірного будинку у простій письмовій формі. Відповідачка протягом року, до звернення позивачки з позовом, не оформила свої спадкові права на будинок і у зв'язку з чим не оформила правочин купівлі - продажу з позивачкою у належній формі.

Нотаріальне посвідчення таких договорів здійснюється у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №-20/5 від 03 березня 2004 року.

Обов'язковою умовою нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу нерухомого майна є надання нотаріусу правовстановлюючих документів на таке майно.

Судова колегія вважає, що була відсутня взагалі правова підстава для набуття майна, а до даних правовідносин застосовується норма статті 1212 ЦК України. Тому гроші, які були отримані відповідачкою за письмовою розпискою підлягають поверненню позивачу. У зв'язку з тим, що гроші передавалися в сумі 6000 дол. США, стягненню підлягає еквівалент цієї суми за курсом на час розгляду справи апеляційним судом.

Станом на 02 лютого 2017 року курс гривні до іноземної валюти долара США складав 2699,8586 за 100 доларів, що в еквіваленті буде складати 161 991,51 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачкою понесені витрати на оплату експертизи, призначеної за ухвалою суду в розмірі 5 636,40 та у зв'язку зі сплатою судового збору у суд першої та у суд апеляційної інстанції в розмірі 780,0 грн. та 1 650 грн. відповідно і ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 303,304,307,309,313,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 еквівалент 6 000 дол. США, що станом на 02 лютого 2017 року складає 161 991,51 грн. (сто шістдесят одну тис. дев'ятсот дев'яносто одну грн. 51 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 636,40 грн. (п'ять тис. шістсот тридцять шість грн. 40 коп.) витрати пов'язаних з оплатою судової почеркознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати сплачені у вигляді судового збору у суд першої інстанції в сумі 780 грн. (сімсот вісімдесят) та при подачі апеляційної скарги в розмірі 1650 грн. (одна тис. шістсот п'ятдесят грн.).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - В.В. Кокоша

Ю.А. Пономаренко