АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/999/17 Головуючий 1 інст. - Якуша Н.В.
Справа № 640/5916/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» лютого 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року по справі за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними про примусове входження до житлового приміщення боржника,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області звернувся до суду з зазначеним поданням, в обґрунтування якого посилався на те, що на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження № 50532112 по виконанню виконавчого листа № 640/5916/15-ц, виданого 10 березня 2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 91637,26 грн.

16 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов'язано боржника виконати рішення суду в добровільному порядку в семиденний строк.

Зазначив, що з метою перевірки майнового стану боржника направлені запити до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України та згідно з їх відповідями інформація стосовно боржника відсутня.

Вказав, що 16 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

29 березня 2016 року, 22 квітня 2016 року та 15 червня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, однак ніхто двері не відчинив. Встановити майновий стан боржника не виявилось можливим.

Вважав, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів примусового характеру спрямованих на повне, фактичне та своєчасне виконання рішення суду, боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду, навмисно чинить перешкоди при проведенні виконавчих дій.

Просив з метою повного, фактичного та своєчасного виконання виконавчого провадження № 50532112 по виконанню виконавчого листа № 640/5916/15-ц, виданого 10 березня 2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 91637,26 грн. вирішити питання про примусове входження до житлового приміщення боржника ОСОБА_1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - задоволено, надано дозвіл державному виконавцю Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу - скасувати, відмовити у задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій.

При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що власником ? квартири АДРЕСА_1 є її сестра ОСОБА_4, яка виховує сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; що подання державного виконавця не містить достовірних даних про наявність майна чи дитини у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення; що в разі неявки державного виконавця у судове засідання суд не може розглядати це подання, а в разі повторної неявки - залишити таке подання без розгляду незалежно від наявності його заяви про розгляд подання за його відсутності; що в ухвалі суду має бути зазначено правовий статус житла, для виконання якого рішення суду чи іншого органу дається цей дозвіл та для виконання яких виконавчих дій дається цей дозвіл.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог, які викладені в поданні.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження № 50532112 по виконанню виконавчого листа № 640/5916/15-ц, виданого 10 березня 2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 91637,26 грн.

16 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов'язано боржника виконати рішення суду в добровільному порядку в семиденний строк.

З метою перевірки майнового стану боржника направлені запити до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України та згідно з їх відповідями інформація стосовно боржника відсутня.

16 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження та здійснено державним виконавцем виходи за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень та сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи при виконання судових рішень вирішується судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-18/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 ЦПК України у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України, роз'яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1, в яку державний виконавець здійснював вихід належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1- ? частка та ОСОБА_4 - ? частки.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_1 за цією адресою не проживає. Про здійснення виконавчих дій ні її, ні другого співвласника державний виконавець не повідомляв. Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 здійснює виплати за виконавчим листом та надав до суду апеляційної інстанції квитанції про сплату грошових коштів на суму 5000,00 грн., здійснену 26 липня 2016 року та на суму 500,00 грн., здійснену 04 жовтня 2016 року.

Із змісту частини 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин вбачається, що присутність понятих обов'язкова під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

Проте, із актів державного виконавця від 29 березня 2016 року, 22 квітня 2016 року та 15 червня 2016 року вбачається, що зазначені акти підписані тільки державним виконавцем.

Акт державного виконавця від 15 липня 2016 року підписано державним виконавцем та понятими, однак це не свідчить про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення, оскільки державним виконавцем навіть не встановлено місце фактичного проживання боржника.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що причини для примусового проникнення до житла боржника в поданні не підтверджуються.

Доводи державного виконавця в поданні про те, що боржник добровільно не виконує рішення суду, умисно ухиляється від його виконання, чинить перешкоди при проведенні виконавчих дій спростовуються наданими в суді апеляційної інстанції квитанціями про сплату грошових коштів.

Крім того, в матеріалах справи міститься тільки один виклик ОСОБА_1 від 15 червня 2016 року до державного виконавця, в якому зазначено, що у разі її неявки без поважних причин державним виконавцем буде винесено постанову про привід боржника через органи внутрішніх справ. Такої постанови матеріали справи не містять.

Інші виклики, повідомлення ОСОБА_1 державним виконавцем, як свідчать матеріали справи не здійснювалися.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що достатніх правових підстав для примусового проникнення у житлове приміщення згідно вимог статті 376 ЦПК України державним виконавцем не надано.

Оскільки ухвалу постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, вона підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.313, п.6 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року - скасувати і в задоволенні подання державному виконавцю Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді колегії