Справа № 309/1100/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів Кожух О.А., Куштан Б.П.,

секретарі Шукаль О.Я.,

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 09 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом який мотивує тим, що 10.02.2007 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який 12.01.2015 року розірвано. Вказує, що під час шлюбу вони проживали в житловому будинку за адресою: с. Нанково №294, Хустського району, який належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 11.07.2002 року, який ним був придбаний до шлюбу. ОСОБА_3 з 1995 року зареєстрована за адресою с.Нанково №289, Хустського району і в належному позивачу будинку не зареєстрована.

В червні 2015 року ОСОБА_3 зверталася до суду з позов про поділ спільно нажитого майна, провадження по якому було закрито у звязку з добровільним вирішення спору та ОСОБА_3 отримала від позивача в рахунок компенсації спільно нажитого майна суму еквівалентну 1000 доларів США та зобовязувалася до 22.06.2015 року виселитися з належного позивачу будинку добровільно. Однак, відповідач добровільно виселитися не бажає, систематично порушує правила співжиття, яке виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо нього, а саме, застосуванні погроз, образ, робить неможливим для позивача проживання з нею в одному будинку, провокує на сварки та бійки. Внаслідок таких дій відповідача позивач постійно перебуває в стані психологічної напруги, страху, тривоги. Позивач неодноразово звертався до Хустського МВ УМВС України з письмовими заявами на таку поведінку відповідача, пропонував колишній дружині добровільно виселитися з його будинку, однак вона не реагує на пропозиції позивача продовжує влаштовувати сварки, погрози стосовно нього, образи та нецензурне висловлювання. Не реагує також на заходи, що вживаються працівниками міліції.

Враховуючи наведе ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та виселити ОСОБА_3 з належного йому приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Нанково 294, Хустського району.

Рішенням Хустського районного суду від 09.11.2016 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком №294 у с. Нанково, Хустського району та виселенні ОСОБА_3 з будинку №294 у с. Нанково, Хустського району.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, однак відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.02.2007 року між сторонами було укладено шлюб, який 12.01.2015 року Хустським районним судом було розірвано.

Під час шлюбу та на даний час сторони проживають в житловому будинку за адресою с. Нанково №294, Хустського району, який належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 11.07.2002 року.

Як стверджено в судовому засіданні сторонами, в будинку №294 в с.Нанково Хустського району позивач з відповідачем почали проживати після його ремонту власними силами і коштами після їх одруження.

Однак у вказаному будинку сторони не прописані, в той час як ОСОБА_3 зареєстрована в будинку №289 в с.Нанково, а ОСОБА_1 в будинку №392 в с.Нанково.

У відповідності до ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє її права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

У відповідності до ст. 157 ЖК України членів сімї власника житлового будинку може бути виселено у випадках передбачених ст.116 ЖК України.

Сторони проживали як подружжя в будинку №294, відповідачка була членом сімї позивача та після розірвання шлюбу сторони ведуть разом господарство, хоча позивач вживає заходи для виселення відповідачки з будинку.

Як розяснено Пленумом Верховного Суду України у п. 17 Постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», №2 від 12 квітня 1985 р., при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення у відповідні органи зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу. Отже, законодавством встановлений чіткий порядок для виселення інших осіб, які проживають разом з власниками житла.

Наявні у справі докази, зокрема висновок ДІМ Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області від 22.12.2014 року, постанова про закриття кримінального провадження від 30.09.2014 року не можуть бути підставою для виселення, оскільки дії ОСОБА_3 не можуть рахуватися повторним порушенням правил суспільного співжиття, антигромадським поводженням, оскільки повторні дії, це дії які вчинені особою протягом року, у розумінні ст. 116 ЖК України, які передували зверненню до суду із позовом.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позов в березні 2016 року, при цьому надаючи докази систематичного порушення відповідачем правил співжиття за 2014 рік.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні правовідносини сторін які випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, вірно відмовив у задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення відповідачем правил співжиття у належному йому будинку 13.05.2016 року та 28.07.2016 року не можуть взятися до уваги, оскільки належних доказів такого апелянтом не надано.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: