РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі - Ніколайчук А.В.за участю учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач безпідставно набув кошти у розмірі 245500 грн. які підлягають до стягнення з останнього.

У судове засідання представник позивача зявився, підтримав уточнені позовні вимоги про зменшення у розмірі 223500 грн., надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідач та його представник у судове засідання з'явилися, заперечили проти позову. Відповідач пояснив суду, що дійсно починаючи з жовтня 2013 року спільно з ОСОБА_1 займались підприємницькою діяльністю та останній перераховував йому кошти для проведення розрахунку за товар отриманний з ТОВ «Блюм Україна». Отримання товару за адресою вул. Чкалова, 14 м. Хмельницький підтверджується товаро транспортними накладними які додані до матеріалів справи. Вважає, що кошти у розмірі 223500 грн. сплочені позивачем з метою здійснення спільної діяльності.

Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягаю до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є фізичною особою підприємцем, який зареєстрований у встановленому законом порядку.

ОСОБА_2 тривалий час також здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець та припинив свою підприємницьку діяльність 26.07.2016 року.

ОСОБА_1 на рахунок відповідача ОСОБА_2 з метою здійснення спільної підприємницької діяльності було перераховано кошти у сумі 245 500 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 358 від 03 листопада 2014 року на суму 20 000 грн., № 360 від 10 листопада 2014 року на суму 12 000 грн., № 361 від 13 листопада 2014 року на суму 1 500 грн., № 364 від 20 листопада 2014 року на суму 13 000 грн., № 365 від 12 грудня 2014 року на суму 4 000 грн., № 366 від 16 грудня 2014 року на суму 6 000 грн., № 367 від 17 грудня 2014 року на суму 40 000 грн., № 368 від 25 грудня 2014 року на суму 5 000 грн., № 366 від 10 березня 2015 року на суму 10 000 грн., № 469 від 09 грудня 2015 року на суму 23 000 грн., № 522 від 13 квітня 2016 року на суму 18 000 грн., № 527 від 27 квітня 2016 року на суму 11 000 грн., № 531 від 18 травня 2016 року на суму 33 000 грн., № 533 від 25 травня 2016 року на суму 1 000 грн., № 536 від 27 травня 2016 року на суму 23 000 грн., № 544 від 24 червня 2016 року на суму 25 000 грн. У зазначених платіжних дороченнях у графі призначення платежу зазначено «За товар» та по рахунку.

Норми ст.1212 ЦК України регулюють випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи(потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

В силу вимог ст.1212 ЦК України майно не можна вважати набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо в момент його набуття (збереження) це відбулося хоч і не прямо передбаченим, але в усякому разі не забороненим цивільним законодавством способом з метою досягнення учасниками відповідних право відносин певного правового результату в майбутньому, якщо в подальшому цей результат настав.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його передачі для придбання у майбутньому товару.

Крім того, грошові кошти не передавались у власність ОСОБА_2 чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд приходить до висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Систематичність сплати грошових коштів за період з 03.11.2014 року по 27.05.2016 року позивачем за товар ОСОБА_2, безспірність їх зарахування за зазначений період, неявка у судове засідання позивача для дачі показів (явка якого судом була визнана обовязковою) свідчить на думку суду ні про що інше, як про факт приховування істини по справі та сталість договірних стосунків між сторонами з метою здійснення підприємницької діяльності.

Суд рахує, що представником позивача не представлено жодних доказів, які б вказували на правові підстави повернення коштів ОСОБА_2, а саме не доведено факту безспірності їх зарахування. Не доведено тих обставин, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, не надав докази в обгрунтування своїх вимог, не спростував тих обставин на які посилалися представник та відповідач в обгрунтування своїх заперечень, що є їх обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Судом не беруться до уваги твердження представника позивача щодо отримання товару ОСОБА_2 для власних потреб за перераховані позивачем кошти так, як зазначені обставини спростовуються поясненнями останнього та тривалістю сталих стосунків у підприємницькій діяльності.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Зважаючи на викладене суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 215, 224 226 ЦПК України, ст. 1212 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 13 лютого 2017 року.

Суддя С. Стефанишин