Справа № 500/2581/17
Провадження № 2/500/2118/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Адамова А.С.,

при секретарі - Хачатрян А.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлогоІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на: на право на земельну частку (пай) розміром 3,84 в умовних кадастрових гектарах із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Дружба» с. Каланчак Ізмаїльського району Одеської області; земельну ділянку площею 3,38 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно - сертифікат про право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданий Ізмаїльською райдержадміністрацією.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про визнання позову ОСОБА_1 та розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що право на земельну частку (пай) розміром 3,84 в умовних кадастрових гектарах із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Дружба» с. Каланчак Ізмаїльського району Одеської області, належить на підставі сертифікату серії НОМЕР_2, виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією, ОСОБА_3 належить право на земельну частку (пай) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Дружба» с. Каланчак Ізмаїльського району Одеської області .

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 08.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №10-04-945, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,38 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1.

Дана інформація також підтверджується листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №9-15-0.181-1237/126-17 від 19.06.2017р. та №9-15-0.181-1010/126-17 від 02.06.2017р.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 рік), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно актового запису про смерть за №02 від 09.01.2003р. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить зокрема право на земельну частку (пай) розміром 3,84 в умовних кадастрових гектарах із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Дружба» с. Каланчак Ізмаїльського району Одеської області.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіт не залишала, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №47439361 від 14.04.2017р.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 став її син ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 03.09.1955р.

Вказану спадщину після матері ОСОБА_2, прийняв фактично, оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою Каланчацької сільською радою Ізмаїльського району Одеської області №449 від 17.05.2016р., та він вступив в управління, володіння спадковим майном, але юридично своїх прав не оформили.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 01.04.2011 року, виданого Виконавчим комітетом Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_2 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: право на земельну частку (пай) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Дружба» с. Каланчак Ізмаїльського району Одеської області; земельну ділянку площею 3,38 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1

Відповідно до заповіту, посвідченого 21.01.2003 року секретарем Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №9, ОСОБА_2 заповів усе своє майно ОСОБА_1.

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №47439177 від 14.04.2017р. заповіт чинний.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_2 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадкоємцями за заповітом є позивач, який спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк до державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної у матеріалах справи.

На звернення до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за №477/02-14 від 14.04.2017р., було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на право на земельну частку (пай) - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 на ім'я спадкодавця ОСОБА_3.

Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як зазначає позивач, надати оригінал сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 на немає можливості, у зв'язку із його втратою. Листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 9-15-0 181-1010/126-17 від 02.06.2017р. повідомлено, що відповідно до п. 5 Указа Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводилась відповідною районною державною адміністрацією в одному примірнику.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлогоІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на:

право на земельну частку (пай) розміром 3,84 в умовних кадастрових гектарах із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Дружба» с. Каланчак Ізмаїльського району Одеської області (сертифікат серії НОМЕР_2, виданий Ізмаїльською райдержадміністрацією);

земельну ділянку площею 3,38 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1 (Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданий 08.12.2003 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №10-04-945).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 19.06.2017р.

Суддя: А.С.Адамов