Справа № 128/2991/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Шеванюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернувся до суду з вищевказаним позовом 12.08.2015 року.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25.05.2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 «Т», рахунок № 1 у ГУ НБУ України по м. Києву і Київській області, МФО 380537, код у ) заборгованість за кредитним договором №BLаЖГА00041883 від 08.06.2011 року в сумі 12 100,60 грн., яка складається з наступного: кредит - 2 478,70 грн.; відсотки - 742,28 грн.; комісія за РО - 1 327,88; плата за пропуск платежів - 7 551,74 грн. В решті стягнення суми пені на суму 7 425,25 грн. відмовлено, а також стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (т. 1 а.с. 147-148).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.08.2016 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення суду від 25.05.2016 року (т. 1 а.с. 218).

Позовна заява ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») обґрунтована тим, що 08.06.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та фізичною особою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № BLaЖГА00041883, за умовами якого банк надав їй кредитні кошти в сумі 5000,00 грн., а ОСОБА_3, в свою чергу, зобов'язалась повернути кредитні кошти відповідно до встановленого графіку - до 08.06.2014 року та сплатити банку плату за користування ними, а також комісії та можливі санкції. Через неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 07.08.2015 року у неї виникла заборгованість перед банком в розмірі 19528,85 грн., з яких: 2478,70 грн. - заборгованість за кредитом; 742,28 грн. - заборгованість за відсотками; 1327,88 грн. - комісія за РО та 14979,99 грн. - плата за пропуск платежів. Добровільно погашати вказану заборгованість вона відмовляється, а тому ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з неї вищевказану суму боргу за рішенням суду.

15.09.2016 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), яку мотивує тим, що первісний позов не визнає, оскільки не погоджується з пунктами 4, 8, 9 розділу 1 та пунктами 4.2 та 4.3 договору банківського обслуговування № BLaЖГА00041883, укладеного між баком та нею 08.06.2011 року, так як вважає, що дані пункти суперечать вимогам законодавства, оскільки між нею та банком було укладено договір споживчого кредиту, за умовами якого кредитодавцю забороняється встановлювати у такому договорі будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, - є нікчемною. Позивач за зустрічним позовом вважає, що встановлена п. 4 розділу 1 послуга за управління кредитом не є послугою у визначенні п. 17 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки здійснення управління кредитом є діями банку на власну користь, і не є послугою для споживача. Частинами 1 і 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ст. 18 цього Закону перелік несправедливих умов у договорах із споживачем не є вичерпним. Враховуючи це п. 4 розділу 1 договору щодо сплати комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту, - слід визнати несправедливим на підставі положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також позивач за зустрічним позовом вважає недійсними пункти 4.2 та 4.3, а також п. 8 та 9 розділу 1 кредитного договору, оскільки відповідно до вимог законодавства штраф та пеня є неустойкою, що в свою чергу є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Проте, в порушення ст. 61 Конституції України, якою визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, пунктами 4.2 та 4.3 договору на неї покладається подвійна цивільно- правова відповідальність одного і того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання. З цих підстав ОСОБА_3 просить суд визнати вказані пункти недійсними.

В судове засідання сторони по справі не з'явились (т. 1 а.с. 242-243).

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом за довіреністю ОСОБА_4 попередньо направила на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, в якому вказала, що позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 попередньо через канцелярію суду подала дві письмових заяви про розгляд справи без її участі, в одній з яких зазначила, що первісний позов не визнає в повному обсязі, свій позов підтримує та просить його задовольнити, а в другій - просить суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності та відмовити в зв'язку з цим в задоволенні позовних вимог, які пред'явлені з пропуском строку позовної давності.

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

На зустрічну позовну заяву позивачем за первісним позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») на адресу суду було надіслано письмове заперечення, в якому позивач за первісним позовом зазначає, що зустрічний позов не підлягає до задоволення, оскільки банк виконав умови кредитного договору № BLaЖГА00041883, укладеного між баком та ОСОБА_3 08.06.2011 року, надавши їй кредит, а вона зобов'язалась повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором та додатковими угодами до нього. Доводи ОСОБА_3, що окремі умови кредитного договору, укладеного між банком є несправедливими, є повністю безпідставними та необґрунтованими, не підтвердженими жодним доказом по справі. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що п. 4 розділу 1 кредитного договору щодо сплати комісії за управління кредитом повинен бути визнаний несправедливим на підставі положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначене твердження є безпідставним, оскільки, згідно із пунктом 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, а відповідно до пункту 19 частини 1 статті 1 цього Закону продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляється, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Предметом спірного договору є грошові кошти, а не придбання виробу (товару), роботи чи послуги, а тому ствердження ОСОБА_3, що спірний кредитний договір є договором споживчого кредиту необґрунтовані та безпідставні. Укладаючи кредитний договір з банком ОСОБА_3 була ознайомлена з умовами договору, проте до суду з вимогою про часткове визнання кредитного договору, укладеного 06.08.2011 року, недійсним, звернулася лише у вересні 2016 року, тобто зі спливом перебігу строку позовної давності. Крім того, умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Також, згідно п. 8 та п. 9 кредитного договору, сторонами передбачена сплата штрафів як вид цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення. Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання не знаходять свого підтвердження. З врахуванням вищевикладеного позивач за первісним позовом просить відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 7-10).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників судового розгляду, викладені у поданих ними до суду письмових клопотанні, заявах та письмових запереченнях, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 08.06.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та гр. ОСОБА_3 було укладено договір банківського обслуговування № BLаЖГА00041883, за умовами якого банк надав їй кредит у розмірі 5000,00 грн., а остання зобов'язалась сплачувати банку плату за користування кредитними коштами, комісію та можливі санкції в строк до 08.06.2014 року, відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами, що підтверджується копією даного договору та доданих до нього документів (т. 1 86-92; 93-94; 95-98).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до п. 1.1 Загальної частини кредитного договору № BLaЖГА00041883 від 08.06.2011 року, укладений Сторонами Договір є комплексним, відповідно до положень ст.ст. 3, 6 та ст. 628 ЦК України і містить як норми, що регулюють правовідносини між Сторонами, пов'язані з кредитуванням, так і положення, які регулюють відкриття та обслуговування поточного рахунку, де Позичальник виступає Держатилем.

Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 статті 1067 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до п. 23 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до п. 1.3 Загальної частини Договору Кредит надається Позичальнику на поточні потреби.

Предметом укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 кредитного договору є грошові кошти, надані на поточні потреби.

Аналізуючи вищезазначене, кредитний договір № BLaЖГА00041883 від 08.06.2011 року не є договором споживчого кредиту.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях.

Згідно ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Пунктом 1.2 Загальної частини Договору визначено, що Банк надає Позичальнику грошові кошти в національній валюті України в сумі, зазначеній в п. 1 Спеціальної частини Договору, у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії, а Позичальник зобов'язується повернути Кредит та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невід'ємну частину цього Договору.

Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 15% річних (п. 3 Спеціальної частини Договору).

Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом становить 1,75% від суми Кредиту (п. 4 Спеціальної частини Договору).

Відповідно до п.п. 2.5.2 Загальної частини Договору Позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також у сумах комісії за управління Кредитом.

Згідно з п.п. 3.3.2 Загальної частини Договору, Позичальник зобов'язаний щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до Графіку в порядку, передбаченому п. 2.5 Загальної частини Договору.

Банк свої зобов'язання по наданню в кредит ОСОБА_3 відповідних коштів виконав шляхом відкриття поточного рахунку, на який надав їй кредит відповідно до умов кредитного договору і ОСОБА_3 використовувала отримані кошти для власних потреб, про що свідчить виписка по особовим рахункам (т. 1 а.с. 78-85).

У відповідності до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами Договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним (п. 9 Спеціальної частини Договору, п. 4.3 Загальної частини Договору).

Згідно п. 8 Спеціальної частини Договору (п. 4.2 Загальної частини Договору) сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші порушення.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала.

Через неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 07.08.2015 року у неї виникла заборгованість перед банком в розмірі 19528,85 грн., з яких: 2478,70 грн. - заборгованість за кредитом; 742,28 грн. - заборгованість за відсотками; 1327,88 грн. - комісія за РО та 14979,99 грн. - плата за пропуск платежів, що підтверджується копією наданого розрахунку (а.с. 76-77).

В результаті такого прострочення відповідач істотно порушила умови договору, так як позивач вчасно не отримав належні йому кошти і не використав їх в своїй діяльності.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно частин 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові ВСУ у справі № 6-738цс15 від 24.06.2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами загальної юрисдикції, вказано, що виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність судом застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно спірного кредитного договору, термін повернення кредиту встановлено до 08.06.2014 року. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості та виписки по рахунку останнє погашення платежу ОСОБА_3 відбулось 12.09.2013 року, отже про порушення свого права позивачу за первісним позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») стало відомо саме після 12.09.2013 року, а з позовом він звернувся до суду 12.08.2015 року, тобто не пропустив встановлений ст.257 ЦК України строк загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Оскільки судом встановлено, що відповідач за первісним позовом не дотримує умов укладеного договору, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, кредит не повернула, а право позивача за первісним позовом невиконанням зобов`язання порушено і ним не пропущено строк загальної позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, тому воно підлягає судовому захисту.

Суд вважає доведеними та такими, що підлягають до задоволення вимоги позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості, яка складається з суми неповернутого кредиту - 2 478,70 грн.; відсотків - 742,28 грн. та комісії за РО - 1 327,88 грн.

Згідно первісного позову та наданого розрахунку заборгованості плата за пропуск платежів (пеня) складає - 14 979,99 грн. (т. 1 а.с. 76-77).

Таким чином, оскільки відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову з застосуванням спеціальної позовної давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, якою передбачено застосування спеціальної позовної давності, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Тому, щодо стягнення пені суд враховує, виходячи з наданого суду розрахунку, що сума пені в період з серпня 2014 року по серпень 2015 року складає 7 551,74 грн. (а.с.76-77). В решті суми пені 7425,25 грн. слід відмови.

Таким чином, суд вважає первісний позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає частковому задоволенню. Підстав для задоволення зустрічного позову судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач за первісним позовом звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача за первісним позовом в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (станом на дату звернення з первісним позовом до суду). Крім того, оскільки в задоволені зустрічного позову відмовлено, суд вважає за необхідне залишити за позивачем за зустрічним позовом понесені ним витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256-258, 261, 267, 526, 530, 533, 546-549, 610, 611, 623-624, 628, 629, 638, 640, 1048, 1049, 1054, 1066-1068 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 158, 197, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 «Т», рахунок № 1 у ГУ НБУ України по м. Києву і Київській області, МФО 380537, код у ) заборгованість за кредитним договором №BLаЖГА00041883 від 08.06.2011 року в сумі 12 100,60 грн., яка складається з наступного: кредит - 2 478,70 грн. ; відсотки - 742,28 грн.; комісія за РО - 1 327,88; плата за пропуск платежів - 7 551,74 грн.

В решті стягнення суми пені в розмірі 7 425, 25 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: