Справа №477/2425/16-ц 25.04.2017 25.04.2017
Провадження №22-ц/784/998/17
Справа № 477/2425/16-ц
Провадження № 22-ц/784/998/17 Головуючий першої інстанції: Саукова А.А.
Категорія: 46 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.

за участю позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що вона є власницею житлового будинку № 11, що знаходиться за адресою: вул. Івана Франка, с. Капустине, Жовтневий район, Миколаївська область, згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01 жовтня 2007 р.

В зазначеному будинку також зареєстровані її донька ОСОБА_4 та колишній чоловік ОСОБА_3, шлюб з яким розірвано за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2016 р.

З початку 2014 р. відповідач не проживає у вказаному будинку, у сплаті комунальних послуг та послуг по утриманню будинку участі не приймає та добровільно знятися з реєстрації відмовляється.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 11, що знаходиться за адресою: вул. Івана Франка, с. Капустине, Жовтневий район, Миколаївська область.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, пояснивши, що у 1992 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Житловий будинок в с. Капустине вул. Івана Франка, 11 Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області був у власності колгоспу та наданий їх сім'ї для проживання, після того як вони сплатили за нього кошти, вказаний будинок був переданий їм у власність.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясовування судом обставини, що мають значення для справи, вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення із таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 06 серпня 1992 р.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2016 р. шлюб між сторонами розірваний. Рішення набрало законної сили 16 листопада 2016 року.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 01 жовтня 2007 р. власником будинку в с. Капустине вул. Івана Франка, 11 Жовтневого району Миколаївської області є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01 жовтня 2007 р. на підставі рішення Виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с.15-16).

Згідно довідки Виконавчого комітету Коларівської сільської ради Вітовського (в минулому - Жовтневого) району Миколаївської області від 07 грудня 2016 р. в с. Капустине по вул. Івана Франка, 11 Жовтневого району Миколаївської області зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3О.(а.с. 29).

Виходячи з акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 07 грудня 2016 р., ОСОБА_3 в житловому будинку в с. Капустине вул. Івана Франка, 11 Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області фактично не проживає з 2014 р. (а.с.24).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (ч. 1 ст. 60 СК України).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

В силу ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як вбачається з наданих позивачем в суді апеляційної інстанції доказів, на підставі рішення правління колгоспу ім. Коларова від 08 грудня 1999 р. та рішення загальних зборів колгоспу ім. Коларова від 17 січня 2000 р. (а.с. 57, 63) продано ОСОБА_2 житловий будинок в с. Капустино по вул. І. Франка, 11 за 700 грн., що підтверджується також квитанцією про оплату 700 грн. ОСОБА_2 за будинок (а.с. 64). У звязку з тим, що договір купівлі-продажу жилого будинку не було своєчасно оформлено рішенням Виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 29 червня 2006 р. № 61 вирішено оформити право власності на вказаний будинок за ОСОБА_2

За такого, враховуючи, що спірний жилий будинок було придбано за час перебування сторін у шлюбі на відплатній основі, це нерухоме майно є їхньою спільною власністю, а в силу положень ч. 1 ст. 65 СК України, ч. 2 ст. 369 Цивільного кодексу України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

За загальними положеннями, що регулюють право власності, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном . На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Як розяснено в п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 є співвласником жилого будинку № 11 по вул. Івана Франка в с. Капустине Вітовського району Миколаївської області, відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, а тому суд обґрунтовано відмовив у позові.

З урахуванням викладених положень закону доводи апеляційної скарги, зокрема щодо тривалого непроживання відповідача у жилому будинку, не мають правового значення, оскільки не можуть бути підставою для визнання співвласника таким, що втратив право користування житлом.

Також помилковими є послання позивачки в апеляційній скарзі на ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України як на підставу захисту своїх прав, оскільки законом не передбачено такий спосіб захисту права співвласника від іншого співвласника як визнання останнього таким, що втратив право користування спільним майном.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_5