Ухвала

іменем україни

05 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, стягнення процентів, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргаю Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») у Севастопольській філії було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців», за умовами якого він передав банку грошові кошти у розмірі 50 000 грн, на депозитний рахунок під 18 % річних на термін до 26 вересня 2014 року.

Звертав увагу на те, що 12 серпня 2014 року він надіслав на адресу відповідача повідомлення про бажання розірвати укладений договір у зв'язку із закінченням терміну його дії. Відповідачем запропоновано реструктуризацію внеску з укладенням додаткової угоди до існуючого договору на умовах, які він вважав для себе невигідними.

23 вересня 2014 року він повторно звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання договору банківського вкладу та повернення грошових коштів через належне виконання умов договору, однак відповідач відмовився повернути кошти.

Враховуючи наведене, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 55 237 грн 67 коп., яка складається з: 50 000 грн - сума вкладу, 5 237 грн 67 коп. - невиплачені відсотки за вкладом, 26 132 грн 53 коп. - інфляційні втрати, 1 124 грн 22 коп. - 3 % річних, а також 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та стягнення відсотків скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ПАБ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» в сумі 82 410 грн 18 коп., яка складається з: суми неповернутого вкладу - 50 000 грн, суми невиплачених відсотків - 5 153 грн 43 коп., інфляційних втрат - 26 132 грн 53 коп. та 3 % річних - 1 124 грн 22 коп.

У касаційній скарзі ПАБ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інтенції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 26 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у Севастопольській філії банку було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців», за умовами якого ОСОБА_3 передав банку грошові кошти у розмірі 50 000 грн, на депозитний рахунок з виплатою банком 18 % річних, терміном розміщення вкладу до 26 вересня 2014 року.

На підставі договору позивачу було відкрито особовий рахунок, грошові кошти у розмірі 50 000 грн внесені позивачем на підставі платіжного доручення.

23 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із повідомленням про розірвання укладеного договору та повернення суми вкладу, однак йому було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду оригіналів документів на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, як не було надано і належних доказів на підтвердження наявності грошових коштів на відповідному банківському рахунку, відкритому на його ім'я в ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов укладеного договору, що свідчить про недоведеність позивачем позовних вимог.

Скасовуючи рішення районного суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відсотків, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що між ОСОБА_3 та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ, у визначеному законом порядку було укладено договір банківського вкладу, про що позивачем було надано та оглянуто судом оригінали договору банківського вкладу та платіжного доручення, яке свідчить про внесення готівкових коштів до каси відповідача.

При цьому апеляційним судом зазначено, що оскільки вищезазначені правовідносини виникли у зв'язку з невиконанням саме грошового зобов'язання, тому до них слід застосовувати цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Стаття 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Ухвалою колегії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року було скасовано рішення апеляційного Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року про часткове задоволення позову.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, колегія судів суду касаційної інстанції звертала увагу на те, що суд апеляційної інстанції не зазначив, на підставі яких документів або доказів він дійшов висновку про наявність укладеного між сторонами договору банківського вкладу, оскільки позивачем не було надано оригіналу такого договору, крім того, відсутні відомості про наявність коштів на відповідному рахунку.

Разом з тим у порушенням вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України, апеляційним судом вказані вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ під час нового розгляду справи не виконані, оскілки апеляційним судом зазначено про огляд оригіналу договору банківського вкладу та платіжного доручення, яке свідчить про внесення готівкових коштів позивачем до каси банку, проте в матеріалах справи відсутні засвідчені судом копії вказаних документів.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року, з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська