Справа № 127/4149/16-ц Провадження № 22-ц/772/925/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Копаничук С.Г., Марчук В.С., секретар Агеєва Г.В., за участі: представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_3 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 133125,79 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків, також просив стягнути 600 грн. сплачених за проведення оцінки визначення вартості завданих збитків.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду заподіяну вналідок пошкодження автомобіля під час ДТП в розмірі 75559,87 гривень. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 755,60 гривень. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, представник відповідачів ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат між сторонами та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 4557,20 грн. понесених судових витрат, з яких 1057,20 грн. витрати по оплаті судової експертизи та 3500 грн. втрати на правову допомогу; також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1522,50 грн. витрат на правову допомогу.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд хоча і правильно вирішив спір по суті, проте не дотримався вимог законодавства в частині розподілу судових витрат між сторонами, зокрема, судом відмовлено у позові до ОСОБА_6, тому на її користь підлягають всі понесені судові витрати як на правову допомогу, так і за проведення експертизи, оскільки позов щодо ОСОБА_5 задоволено частково, то і відшкодування понесених ним судових витрат повинно бути здійснено пропорційно відмовленим вимогам.

Колегія суддів дослідивши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.

Пунктом 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У п. 48 цієї постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів встановила, що ОСОБА_3 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 246 (а. с. 63).

Між ОСОБА_3 та з кожним з відповідачів окремо у справі було укладено договори про надання правової допомоги (а. с. 70-73).

До вказаних договорів сторонами було укладено додаткові угоди, якими було погоджено оплату наданих послуг та надано акти виконаних робіт (а. с. 167, 172-175).

Крім того, ОСОБА_3 було надано розрахунок, де відповідно до акту виконаних робіт проведено розрахунок наданої правової допомоги (а.с.165-166).

На підтвердження понесених витрат суду надано квитанції про оплату ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокатських послуг (а.с. 168-171).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на правову допомогу.

Щодо розміру витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Судом позов задоволено частково. Відмовлено в задоволенні вимог до ОСОБА_6, тому рішення суду є таким, що ухвалене на її користь, а отже, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню вся сума витрат на правову допомогу 3500 грн.

На користь ОСОБА_5, згідно зі ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено

Позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення грошових коштів у сумі 133125,79 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та 600 грн. в якості відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків. Судом стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 75559,87 грн. відшкодування матеріальних збитків.

Виходячи з положень статті 80 ЦПК України, ціна позову склала 133125,79 грн.

Таким чином, відповідно принципу пропорційності розподілу судових витрат, розмір витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_5 складають 1513,75 грн.

Щодо витрат за проведення експертизи колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЦПК України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пунктусвідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи заявив ОСОБА_3, який є представником обох відповідачів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 29.07.2016 року клопотання задоволено, призначено проведення автотоварознавчої експертизи. Витрати, повязані з проведенням експертизи покладено на ОСОБА_5 (а. с. 126).

У пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» міститься розяснення щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи.

Так, зазначено, що вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до ст. 15 Закону України від 25.02.1994 року «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.

При цьому витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»).

Законом не заборонено оплатити витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, іншою стороною у справі.

Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 не позбавлена можливості здійснити оплату за проведення судової експертизи, а понесенні нею відповідні витрати у розмірі 1057,20 грн. (підтверджується квитанцією (а. с. 164)) підлягають стягненню з відповідача у відповідності до умов ст. 88 ЦПК України.

Висновки суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судового збору за подання позову сторонами не оскаржувалось, а тому, згідно вимог ст. 303 ЦПК України, не переглядались.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального законодавства та дійшов хибних висновків щодо відмови у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу та понесених витрат за проведення експертизи.

Частиною 1 статті 309 ЦПК України закріплено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу та витрат за проведення експертизи скасувати, в цій частині ухвалити нове, яким:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3500 грн., понесених судових витрат на правову допомогу та 1057,20 грн. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1513,75 грн., понесених судових витрат на правову допомогу.

Рішення суду про стягнення з відповідача судового збору залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: