Справа № 369/2426/17
Провадження № 2/369/1940/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатов Д.Д.

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд», Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований верчурний корпоративний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна», про визнання правочинів недійсними та повернення коштів сплачених за такими правочинами, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд», Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований верчурний корпоративний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна», про визнання правочинів недійсними та повернення коштів сплачених за такими правочинами.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 між ТОВ «Бориспільміськбуд» в особі Забудовника та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс», що діє від імені та в інтересах АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» в особі покупця, покупець придбав майнові права на квартиру № 16 в будинку № 2 секція 1, четвертий поверх в об'єкт будівництва - житловий комплекс по вул. Поліська в Дарницькому районі м. Києва.

В подальшому на підставі договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 між ТОВ «Бориспільміськбуд» в особі Забудовника, ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс», що діє від імені та в інтересах АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» в особі первісного покупця та, ОСОБА_1 в особі нового покупця, АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» оплатно здійснило відступлення прав та обов'язків ОСОБА_1, а останній прийняв права та обов'язки за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 замість АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна».

Так, актом прийому-передачі від 13.12.2016 до договору про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 засвідчено, що ОСОБА_1 своєчасно та у повному обсязі виконав всі свої грошові зобов'язання за договором від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, та є стороною - покупцем за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016. Факт оплати ОСОБА_1 коштів на виконання зазначених вище договорів підтверджується згідно із платіжним дорученням від 05.12.2016 №19kу53043.

Позивач зазначив, що оскаржувані договори фактично є договорами купівлі-продажу нерухомого майна а отже у відповідності до приписів ст. 657 Цивільного кодексу України, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, чого в даному випадку не відбулось.

Також позивач зазначає, що в силу того, що АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» є одним із видів інституту спільного інвестування у вигляді Закритого недивірсифікованого венчурного корпоративного інвестиційного фонду, наведене обумовлює певні обмеження стосовно можливості операцій з активами такого товариства у вигляді права вимоги, які є предметом оскаржуваних договорів.

Зокрема, позивач посилається на те, що у розділі V Положення про склад та структуру інституту спільного івестування, що затверджене рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 № 1753. зареєстроване в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1682/24221 передбачено, що права вимоги можуть бути залучені виключно до складу активів венчурного фонду та лише за кредитними договорами. Залучення компанією з управління активами до складу активів венчурного фонду прав вимоги за кредитними договорами здійснюється шляхом укладення з банківською установою договорів відступлення права вимоги.

Позивач переконаний, що на підставі укладення спірних договорів АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» було залучено до складу своїх активів права вимоги, проте наведене прямо суперечить приписам розділу V Положення, який передбачає, можливість залучати до складу активів АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» права вимоги виключно за кредитними договорами укладеними з банківською установою, а не за спірними договорами.

Також позивач зазначає, що у відповідності до договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 його сторони визначили, що АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» відступає позивачу своє право грошової вимоги до третьої особи - забудовника, а отже вищезгаданий договір має всі ознаки договору факторингу і до наведеного договору при визначенні правомірності його укладення повинні застосовуватись положення ст. 1077 ЦК України.

Позивач наголошує, що оскаржувані договори суперечать Цивільному кодексу України, загальним засадам цивільного законодавства. Укладення наведених договорів здійснено за відсутності відповідних на це повноважень, при недотриманні законодавчо визначеної форми а отже, є недійсними в порядку приписів ст. 215 ЦК України, оскільки укладені при недодержанні приписів ч. 1,2,4,5 ст. 203 ЦК України.

Посилаючись на приписи ч. 1 ст. 216 ЦК України, позивачем також, обґрунтовуються свої вимоги про застосування реституції і стягнення з АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» коштів сплачених останньому на виконання спірних договорів.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд» в статусі забудовника та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз - Фінанс»,що діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства «Закритого недивірсифікованого венчурного корпоративного інвестиційного фонду « Княгиня Ярославна» в статусі покупця. Визнати недійсним договір про відступлення права та обов»язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 02.12.2016 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд» в статусі забудовника та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз - Фінанс», що діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства «Закритого недивірсифікованого венчурного корпоративного інвестиційного фонду « Княгиня Ярославна» в статусі первісного покупця та ОСОБА_2 в статусі нового покупця. Стягнути з Акціонерного товариства «Закритого недивірсифікованого венчурного корпоративного інвестиційного фонду « Княгиня Ярославна» на користь ОСОБА_1 763 025,00 грн. сплачених за відступлення прав і обов»язків первісного покупця новому покупцю за договором купівлі-продажу майнових прав. Судові витрати покласти на відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник ТОВ «Бориспільміськбуд» та представник АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Так, представниками ТОВ «Бориспільміськбуд» та АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» через канцелярію суду подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких було зазначено, що згідно договору купівлі- продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 його предметом є виключно майнові права на квартиру № 16 в будинку № 2 секція 1, четвертий поверх в об'єкті будівництва - Житловий комплекс по вул. Поліська в Дарницькому районі м. Києва, який на теперешній час перебуває в процесі будівництва і не введений в експлуатацію.

Отже, наведений договір купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 не є договором купівлі-продажу нерухомого майна і на нього не розповсюджують свою дію вимоги ст. 657 Цивільного кодексу України.

Відповідачі також зазначають, що договір від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, беручи до уваги, що його предметом є відступлення прав та обов'язків на майнові права на квартиру № 16 в будинку № 2 секція 1, четвертий поверх в об'єкті будівництва - Житловий комплекс по вул. Поліська в. Дарницькому районі м. Києва, який на теперешній час перебуває в процесі будівництва і не введений в експлуатацію, не є договором купівлі-продажу нерухомого майна і не є договором відступлення права вимоги на нерухоме майно а отже на нього також не розповсюджують свою дію вимоги ст. 657 Цивільного кодексу України. Відповідачі зазначають, що безпідставними є посилання позивача на той факт, що АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» не мало підстав для придбання у ТОВ «Бориспільміськбуд» майнових прав на квартиру на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1 - 16/2016 від 23.09.2016 і не мало правових підстав для подальшої передачі прав і обов'язків за таким договором ОСОБА_1 на підставі договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (замін" сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016.

Стосовно наведеного, відповідачі зазначають, що АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» в порядку визначеному Закону України «Про інститути спільного інвестування» є одним із видів інституту спільного інвестування у вигляді Закритого недивірсифікованого венчурного корпоративного інвестиційного фонду і на нього розповсюджують свою дію вимоги Положення про склад та структуру інституту спільного івестування, що затверджене рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 № 1753, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1682/24221.

Проте, на підставі укладення спірних договорів АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» було залучено до складу своїх активів не право вимоги, як це зазначено позивачем, а боргове зобов'язання, та кошти що цілком відповідає, як вимогам ч. 4 ст. 48 Закону України «Про інститути спільного інвестування» так і приписам п. З розділу V Положення, які передбачають, що до складу активів венчурного фонду можуть входити боргові зобов'язання і кошти.

Відповідачі також заперечують і з приводу доводів позивача, що договір від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 має всі ознаки договору факторингу і до нього повинні застосовуватись положення ст. 1077 ЦК України.

З приводу наведеного відповідачами зазначається, що предметом договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обовязків (заміну сторони) за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 не є передача або зобов'язання передати грошові кошти в розпорядження другій стороні за плату, сторони за наведеним договором не відступають та не зобов'язуються відступити іншій стороні своє право грошової вимоги до третьої особи, та не є фінансовими установами, а отже вищезгаданий договір не є договором факторингу в розумінні ст. 1077 ЦК України.

Враховуючи безпідставність доводів відносно недійсності спірних договорів відповідачі вважають, що вимоги позивача про стягнення з АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» на його користь коштів сплачених за одним з оскаржуваних правочинів на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України є неправомірними.

На думку представників ТОВ «Бориспільміськбуд», АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» позивачем не доведено та не надано доказів, які б могли свідчити про недійсність спірних договорів, у зв'язку з чим, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Бориспільміськбуд», АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна».

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1 -16/2016 від 23.09.2016 між ТОВ «Бориспільміськбуд» в особі Забудовника та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс», що діє від імені та в інтересах АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» в особі Покупця, Покупець придбав майнові права на квартиру № 16 в будинку _/ь 2 секція 1, четвертий поверх в об'єкт будівництва - Житловий комплекс по вул. Поліська в Дарницькому районі м. Києва.

В подальшому на підставі договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-162016 від 23.09.2016 між ТОВ «Бориспільміськбуд» в особі Забудовника, ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс», що діє від імені та в інтересах АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» в особі Первісного Покупця та, ОСОБА_1 в особі Нового Покупця, АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» оплатно здійснило відступлення прав та обов'язків ОСОБА_1, а останній прийняв права та обов'язки за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 замість АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна».

Актом прийому-передачі від 13.12.2016 до договору про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 засвідчено, що ОСОБА_1 своєчасно та у повному обсязі виконав всі свої грошові зобов'язання за договором від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, та є стороною - покупцем за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016.

Факт оплати ОСОБА_1 коштів на виконання зазначених вище договорів підтверджується згідно із платіжним дорученням від 05.12.2016 №19kу53043.

Суд не погоджується із доводами позивача стосовно того, що наведені вище спірні договори є договорами купівлі-продажу нерухомого майна і у відповідності до приписів ст. 657 Цивільного кодексу України, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

У відповідності до умов п. 2.1 договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 визначено, що за цим договором Забудовник продає, а Покупець купує майнові права на Приміщення визначене п. 3.1 даного Договору.

Передача та приймання приміщення здійснюється сторонами за Актом прийому-передачі Приміщення після прийняття Об'єкту будівництва в експлуатацію, повного розрахунку за майнові права на Приміщення згідно п. 5.3 Договору, в тому числі проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу Приміщення відповідно до технічного паспорту, виготовленого суб'єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію на замовлення Забудовника (п. 2.3 договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016).

Згідно із п.п. 1.1.2 п. 1.1 договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 визначено, що майнові права на приміщення - це майнові та пов'язані з ними немайнові права щодо Приміщення, які зокрема передбачають право на отримання в натурі Приміщення (після введення Об'єкту, в якому воно знаходиться, в експлуатацію та оплату Покупцем загальної фактичної площі Приміщення) право на безперешкодне володіння, користування та розпорядження Приміщенням як власністю, та оформлення і реєстрацію права власності на Приміщення, як на новостворене нерухоме майно згідно із ст. 331 Цивільного кодексу України або як на об'єкти незавершеного будівництва та які зберігають свою силу до моменту реєстрації права власності на таке приміщення.

Враховуючи наведені положення договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1- 16/2016 від 23.09.2016 його предметом є не купівля-продаж нерухомого майна (оскільки на час укладення відповідного договору Об'єкт в якому знаходиться таке майно (квартира) перебуває в стадії будівництва, та не введений в експлуатацію) а є лише майнові права на таке, ще незбудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються річ. сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 не є і не може бути договором купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки відповідне майно на час його укладення ще не існує та не зареєстроване належним чином, а отже такий договір не підлягає обов'язковій державній реєстрації та обов'язковому нотаріальному посвідченню в порядку ст. 657 Цивільного кодексу України.

Стосовно обов'язкового, нотаріального посвідчення договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 слід зазначити, що у відповідності до п. 1.1 такого Договору - цей Договір спрямований на врегулювання правовідносин, що виникають з приводу відступлення, в порядку та на умовах викладених у цьому Договорі та чинним законодавством України, Первісним Покупцем Новому Покупцю прав та обов'язків, в межах яких Новий Покупець стає Покупцем по відношенню до Забудовника.

Згідно із п. 2.1 договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 в порядку та на умовах визначених цим Договором Первісний покупець оплатно здійснив відступлення прав та обов'язків Новому Покупцю, а Новий Покупець приймає права та обов'язки за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 , укладеному між Забудовником та Первісним Покупцем (надалі- договір купівлі-продажу майнових прав) щодо передачі у власність майнових прав на Приміщення у Об'єкті будівництва: Житловий комплекс по вул. Поліська в Дарницькому районі м. Києва (будинок № 2 (секції 1,2,3,4); будинок № 4 (секції 3*,5)) з наступними характеристиками: 2-кімнатна квартира № 16 в будинку № 2 секція № 1, (4) четвертий поверх загальною проектною площею 66,35 кв. м., житловою площею 36,46 кв.м.

Отже, предметом наведеного договору є відступлення Первісним Покупцем на користь Нового Покупця прав і обов'язків за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1- 16/2016 від 23.09.2016.

Тобто, наведений договір за своїм змістом не є договором купівлі-продажу нерухомого майна та не є договором про відступлення. лише, права вимоги за договором купівлі-продажу нерухомого майна. Наведений договір є договором про заміну кредитора у зобов'язанні, оскільки передбачає своїм змістом не лише відступлення прав Первісним Покупцем на користь Нового Покупця а і відступлення обов'язків визначених п.4.2 договору № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, що вбачається, зокрема з п. 1.2, п. 1.4 та п. 4.3 зазначеного Договору відступлення прав і обов'язків.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що наведений вище спірний договір від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 є саме договором про заміну Кредитора у зобов'язанні і в силу приписів ст. 513 Цивільного кодексу України не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню в порядку ст. 657 Цивільного кодексу України., оскільки, як вже було зазначено вище, в даному випадку заміна кредитора у зобов'язанні відбулась в тій самій формі в якій існувало основне зобов'язання - договір купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, який не є і не може бути договором купівлі-продажу нерухомого майна, а отже такий договір не підлягає обов'язковій державній реєстрації та обов'язковому нотаріальному посвідченню в порядку приписів ст. 657 Цивільного кодексу України.

Суд також не може погодитись із посиланням позивача на ту обставину, що АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна», в порушення вимог Положення про склад та структуру інституту спільного івестування, що затверджене рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 № 1753, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1682/24221, внаслідок укладення спірних договорів неправомірно було залучено до складу своїх активів права вимоги, оскільки чинне законодавстово надає АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» можливість залучати до своїх активів права вимоги виключно за кредитними договорами укладеними з банківською установою на виключно на підставі кредитних договорів.

Так, у відповідності до умов п. 2.3 договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 передача та приймання приміщення здійснюється сторонами за Актом прийому-передачі Приміщення після прийняття Об'єкта будівництва в експлуатацію, повного розрахунку за майнові права на приміщення згідно п. 5.3 Договору, в тому числі проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу Приміщення відповідно до технічного паспорту, виготовленого суб'єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію на замовлення Забудовника.

Згідно із п. 5.3 договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 вартість майнових прав на загальну проектну площу Приміщення за цим Договором складає 464 450,00 грн,

На виконання вимог п. 5.3 зазначеного Договору АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» було здійснено на користь ТОВ "Бориспільміськбуд" оплату вартості майнових прав в сумі 464 450,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 744 від 23.09.2016 та № 1405 від 27.10.2016.

У відповідності до п. 8.2 договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1- 16/2016 від 23.09.2016 в редакції визначеній згідно із додатковою угодою № 1 від 23.09.2016 набуття Покупцем майнових прав на Приміщення відбувається за Актом приймання-передачі Приміщення при умові повної оплати вартості загальної фактичної площі Приміщення.

Отже, враховуючи наведені умови договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, внаслідок оплати 23.09.2016 та 27.10.2016 АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» на користь ТОВ "Бориспільміськбуд" вартості майнових прав по зазначеному договору та враховуючи, що обов'язок ТОВ "Бориспільміськбуд" передати майно за таким договором на користь АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна», пов'язаний з введенням Об'єкту будівництва в експлуатацію, і на момент його підписання та оплати не настав, то з моменту здійснення АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» оплати за таким Договором, до активів даного товариства було залучено боргове зобов'язання ТОВ "Бориспільміськбуд" у вигляді грошової суми в розмірі 464 450,00 грн., та будь-яким чином не право вимоги, як помилково стверджує позивач.

Наведене підтверджується і показниками бухгалтерського обліку відповідної господарської операції по АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» у відповідності до якого оплати по договору МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, що були здійснені 23.09.2016 в сумі 440 720,00 грн. та 27.10.2016 в сумі 23 730,00 відображені в бухгалтерському обліку АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» на рахунку 3711 «Розрахунки за виданими авансами» та віднесені до складу дебіторської заборгованості АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна», внаслідок чого станом на 28.10.2016 у АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» обліковувалась дебіторська заборогованість по ТОВ "Бориспільміськбуд" в сумі 464 450,00 грн. по договору МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016.

Показниками бухгалтерського обліку відповідної господарської операції по ТОВ "Бориспільміськбуд" визначено, що кошти отримані від АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» по договору МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, 23.09.2016 в сумі 440 720,00 грн. та 27.10.2016 в сумі 23 730,00 відображені в бухгалтерському обліку ТОВ "Бориспільміськбуд" на рахунку 6811 «Отримані аванси» та віднесені до складу кредиторської заборгованості ТОВ "Бориспільміськбуд", внаслідок чого станом на 28.10.2016 у ТОВ "Бориспільміськбуд" обліковувалась кредиторська заборогованість по АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» в сумі 464 450,00 грн. по договору МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами відповідачів, що в наслідок укладення договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, враховуючи здійснення АТ "ЗНВКІФ "Княгиня Ярославна" оплати на користь ТОВ "Бориспільміськбуд" по такому Договору, та беручи до уваги, що ТОВ "Бориспільміськбуд", з огляду на перебування Об'єкту в процесі будівництва і не введення його в експлуатацію, не передало АТ "ЗНВКІФ "Княгиня Ярославна" ані майнові права на приміщення а ні саме приміщення за актом приймання-передачі, то в даному випадку до активів АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» потрапило, тобто, було залучено боргове зобов'язання у вигляді грошової суми в розмірі 464 450,00 грн..

Також, у відповідності до п. 2.1 договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 в порядку та на умовах визначених цим Договором Первісний покупець оплатно здійснив відступлення прав та обов'язків Новому Покупцю, а Новий Покупець приймає права та обов'язки за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 , укладеному між Забудовником та Первісним Покупцем (надалі- договір купівлі-продажу майнових прав) щодо передачі у власність майнових прав на Приміщення у Об'єкті будівництва: Житловий комплекс по вул. Поліська в Дарницькому районі м. Києва (будинок № 2 (секції 1,2,3,4); будинок № 4 (секції 3*,5)) з наступними характеристиками: 2-кімнатна квартира № 16 в будинку № 2 секція № 1, (4) четвертий поверх загальною проектною площею 66,35 кв. м., житловою площею 36,46 кв.м.

Пунктом 3.1 договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 передбачено, що визначення ціни цього Договору є предметом домовленості виключно між Первісним Покупцем та Новим Покупцем. Ціна відступлення прав та обов'язків визначається Первісним Покупцем та Новим Покупцем без участі Забудовника, шляхом укладення окремої угоди про визначення ціни відступлення прав та обов'язків (заміну сторони). Забудовник не заперечує проти положень даного пункту

02.12.2016 між ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс», що діє від імені та в інтересах АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» в особі Первісного Покупця та, ОСОБА_1 в особі Нового Покупця уклали угоду № МХ/2/1- 16/2016 про визначення ціни відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 02.12.2016.

Згідно із п. 2 наведеної угоди ціна відступлення прав та обов'язків Первісного Покупця Новому Покупцю за договором купівлі-продажу майнових прав складає 763 025,00 грн.

Актом прийому-передачі від 13.12.2016 до договору про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 засвідчено, що ОСОБА_1 своєчасно та у повному обсязі виконав всі свої грошові зобов'язання за договором від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, та є стороною - Покупцем за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1- 16/2016 від 23.09.2016.

Факт оплати ОСОБА_1 коштів на виконання зазначених вище договорів підтверджується згідно із платіжним дорученням від 05.12.2016 №19ку53043.

Отже, враховуючи наведені умови договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 внаслідок оплати 05.12.2016 позивачем на користь АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» вартості відступлення прав та обов'язків по зазначеному договору, з моменту здійснення ОСОБА_1 оплати за таким Договором, АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» до своїх активів було залучено грошові кошти отримані від позивача як оплату вартості відступлення прав та обов'язків.

Наведене підтверджується і показниками бухгалтерського обліку відповідної господарської операції по АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» у відповідності до якого оплата по договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016, що була здійснена ОСОБА_1 05.12.2016 в сумі 763 025,00 грн. відображена в бухгалтерському обліку АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» на рахунку 6811 «Розрахунки за одержаними авансами».

У зв'язку із наведеним дебіторська заборогованість АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» по ТОВ "Бориспільміськбуд" в сумі 464 450,00 грн. по договору МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 була зарахована в погашення боргу ТОВ "Бориспільміськбуд" перед АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна», що відображено в бухгалтерському обліку останнього 13.12.2016 по рахунку 3711 «Розрахунки за виданими авансами».

Різниця між дебіторсько заборогованістю АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» по ТОВ "Бориспільміськбуд" в сумі 464 450,00 грн. по договору МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 та коштами отриманими від ОСОБА_1 05.12.2016 в сумі 763 025,00 грн. по договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016, що складає 298 575,00 грн. 13.12.2016 як доход від здійснення операцій інституту спільного інвестування, віднесено в бухгалтерському обліку АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» на рахунок 733 "Інщі доходи від фінансових операцій" і наведений доход АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» обгрунтовано звільнено від оподаткування на підставі п. 141.6.1 Податоквого кодексу України.

Отже, суд також погоджується з доводами відповідачів, що в наслідок укладення договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, беручи до уваги, що за наведеним Договором Первісний Покупець (АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна») оплатно здійснив відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) на користь Нового Покупця (ОСОБА_1М.), а Новий Покупець (ОСОБА_1М.), сплатив кошти за таке відступлення і прийняв права та обов'язки за договором купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 в статусі Покупця, то в даному випадку до активів АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» було залучено грошові кошти, в тому числі і доход від діяльності інституту спільного інвестування який звільняється від оподаткування згідно із приписами п. 141.6.1 Податоквого кодексу України.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» в порядку визначеному Закону України «Про інститути спільного інвестування» є одним із видів інституту спільного інвестування у вигляді Закритого недивірсифікованого венчурного корпоративного інвестиційного фонду.

Нормативно-правовим актом, що спрямований на забезпечення залучення та ефективного розміщення фінансових ресурсів інвесторів і визначає правові та організаційні основи створення, діяльності, припинення суб'єктів спільного інвестування, особливості управління активами зазначених суб'єктів, встановлює вимоги до складу, структури та зберігання таких активів, особливості емісії, обігу, обліку та викупу цінних паперів інститутів спільного інвестування, а також порядок розкриття інформації про їх діяльність, є Закон України "Про інститути спільного інвестування" від 05.07.2012 №5080-УІ.

В силу положень статті 1 Закону України "Про інститути спільного інвестування", активами інституту спільного інвестування є сформована за рахунок коштів спільного інвестування сукупність майна, корпоративних прав, майнових прав і вимог та інших активів, передбачених законами та нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Активи інституту спільного інвестування можуть складатися з цінних паперів, коштів, у тому числі в іноземній валюті, банківських металів та інших активів, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про інститути спільного інвестування").

Водночас, згідно із ч. 4 ст. 48 Закону України "Про інститути спільного інвестування" до складу активів венчурного фонду можуть входити боргові зобов'язання.

Такі зобов'язання можуть бути оформлені векселями, заставними, договорами відступлення прав вимоги, позики та в інший спосіб, не заборонений законодавством.

Венчурний фонд має право надавати кошти у позику. Позики за рахунок коштів венчурного фонду можуть надаватися тільки юридичним особам, за умови що не менш як 10 відсотків статутного капіталу відповідної юридичної особи належить такому венчурному фонду.

Активи венчурного фонду можуть повністю складатися з коштів, нерухомості, корпоративних прав, прав вимоги та цінних паперів, що не допущені до торгів на фондовій біржі.

При цьому, згідно пункту 3 розділу 5 Положення про склад та структуру активів інституту спільного інвестування, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.09.2013 №1753, активи венчурного фонду можуть повністю складатися з коштів, нерухомості, корпоративних прав, прав вимоги та цінних паперів, що не допущені до торгів на фондовій біржі.

До складу активів венчурного фонду можуть входити боргові зобов'язання. Такі зобов'язання можуть бути оформлені векселями, заставними, договорами відступлення права вимоги, позики та в інший спосіб, не заборонений законодавством.

Венчурний фонд має право надавати кошти у позику. Позики за рахунок коштів венчурного фонду можуть надаватися тільки юридичним особам за умови, що не менш як 10 відсотків статутного капіталу відповідної юридичної особи належить такому венчурному фонду

Права вимоги можуть бути залучені виключно до складу активів венчурного фонду та лише за кредитними договорами. Залучення компанією з управління активами до складу активів венчурного фонду прав вимоги за кредитними договорами здійснюється шляхом укладення з банківською установою договорів відступлення права вимоги. Предметом договору відступлення права вимоги може бути право вимоги за кредитним договором, оцінка вартості якого проведена банківською установою з урахуванням ризиків невиконання боржником своїх зобов'язань та була здійснена не пізніше одного місяця до укладання такого договору

З аналізу викладених вище правових норм вбачається, що перелік активів венчурного фонду, яким, як було зазначено вище, є АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна», є законодавчо обмеженим, проте, чинним законодавством, визначено, що в якості активу такого фонду АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» може використовувати як боргові зобов'язання, що відбулось внаслідок укладення договору купівлі-продажу майнових прав № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016, так і кошти, що відбулось внаслідок укладення договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016.

Таким чином, наведені вище активи (боргове зобов'язання та кошти) в порядку приписів Закону України "Про інститути спільного інвестування" є активами, що можуть бути включені до складу активів АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна». Отже, наведена вище діяльність, що пов'язана з укладенням та виконанням спірних договорів є законодавчо визначеною діяльністю з управління активами АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» а доходи отримані від операцій з такими активами є доходами відповідного інституту спільного інвестування.

Суд, також, не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що у відповідності до договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1-16/2016 від 23.09.2016 його сторони визначили, що АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» відступає позивачу своє право грошової вимоги до третьої особи - Забудовника, а отже вищезгаданий договір має всі ознаки договору факторингу і до наведеного договору при визначенні правомірності його укладення повинні застосовуватись положення ст. 1077 ЦК України.

За результатами дослідження матеріалів справи судом встановлено, що у відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ч. 2 ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки предметом договору від 02.12.2016 про відступлення прав та обов'язків (заміну сторони) за договором № МХ/2/1 -16/2016 від 23.09.2016 не є передача або зобов'язання передати грошові кошти в розпорядження другій стороні за плату, сторони не відступають та не зобов'язуються відступити іншій стороні своє право грошової вимоги до третьої особи, то вищезгаданий договір не є договором факторингу в розумінні ст. ст. 1077-1079 ЦК України.

Статтею З ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Фактично доводи позивача за первісним позовом зводяться до визнання оспорюваних договорів недійсними на підставі ст. 203 та ст. 215 ЦК України, однак такі доводи належними та допустимими засобами доказування необгрунтовані.

Враховуючи, що суд не знайшов підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання оскаржуваних правочинів недійсними, то відсутні підстави для і для задоволення вимог про застосування реституції, в порядку приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України, і стягнення з АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» коштів сплачених позивачу на виконання договору від 02.12.2016.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених ч. ч. 1 - З, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі та реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя Д.Д.Усатов