Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна») про відшкодування шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 травня 2014 року на 489 км автодороги «Київ-Харків-Довжанський» з вини водія - ОСОБА_5, який керував належним ОСОБА_4 автомобілем «Mercedes Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, із причепом, державний номерний знак НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого його автомобіль Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_3, отримав механічні пошкодження. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Посилаючись на те, що пошкодженням автомобіля йому було завдано матеріальної шкоди у розмірі 108 299 грн 62 коп., на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes Benz» ОСОБА_4 на підставі укладеного 01 лютого 2014 року (поліс № АС/3969273) з ПрАТ «СК «Україна» договору була застрахована з лімітом відповідальності у розмірі 50 000 грн, враховуючи те, що водій - ОСОБА_5 перебував з ОСОБА_4 у трудових відносинах, позивач просив стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 58 299 грн 62 коп., в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також 54 115 грн 44 коп. з ПрАТ «СК «Україна».

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 58 299 грн 62 коп.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4, ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_3 витрати за проведення судової експертизи у розмірі 3 456 грн у дольовому співвідношенні по 1 728 грн з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4, ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_3 витрати за надання юридичних послуг у розмірі 1 600 грн у дольовому співвідношенні по 800 грн з кожного.

В частині позовних вимог до ОСОБА_5 - відмовлено.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Отже, судові рішення в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ПрАТ «СК «Україна» про відшкодування шкоди не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, з яким на час зіткнення автомобілів винна у дорожньо-транспортній пригоді особа - ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах, була застрахована ПрАТ «СК «Україна», встановивши, що шкоду позивачу було завдано на загальну суму 108 299 грн, з урахуванням того, що ліміт відповідальності страховика становить 50 000 грн, вважав, що стягненню на користь позивача підлягає з ПрАТ «СК «Україна» - 49 500 грн, а 58 299 грн як різниця між фактичним розміром шкоди, в межах заявлених позовних вимог і страховим відшкодуванням в межах ліміту відповідальності страховика, підлягає стягненню саме з ОСОБА_4

Проте із вказаними висновками судів повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Суди під час розгляду справи встановили, що 01 травня 2014 року на 489 км автодороги «Київ-Харків-Довжанський» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, із причепом, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, власником якого є ОСОБА_4, та автомобіля «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_3, який належить ОСОБА_3

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_4, що підтверджено трудовим договором, укладеним 05 серпня 2011 року та зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована на підставі укладеного 01 лютого 2014 року з ПрАТ «СК «Україна» договору. Згідно з полісом № АС/3969273 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становив 50 000 грн, розмір франшизи - 500 грн.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_3, згідно з рахунком-фактурою від 23 травня 2014 року № 1-00001696 становила 108 299 грн 62 коп.

Згідно з висновком судової авто товарознавчої експертизи від 25 квітня 2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_3, внаслідок ДТП склала 173 750 грн 14 коп., вартість матеріального збитку від пошкодження вказаного транспортного засобу склала 137 350 грн 10 коп.

Отже, як встановлено судами, розмір страхового відшкодування ПрАТ «СК «Україна» не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого автомобіля «Toyota Prado», державний номерний знак НОМЕР_3.

За положеннями частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Аналогічний висновок щодо застосування положень статті 1172 ЦК України міститься й у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року № 6-229цс14, від 21 вересня 2016 року № 6-933цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Як встановлено судами та убачається з матеріалів справи, ДТП сталася 01 травня 2014 року, однак суди не встановили, чи здійснював ОСОБА_5, під час скоєння цієї ДТП, свої трудові (службові) обов'язки, що має значення для правильного вирішення справи, а тому дійшли передчасного висновку, що саме з ОСОБА_4 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в межах ліміту відповідальності страховика, враховуючи те, що винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_5

З'ясування цих обставин має визначальне значення для правильного вирішення справи, а тому ухвалення судом рішення без їх з'ясування та належної оцінки, виходячи лише з факту належності ОСОБА_4 автомобіля на праві власності з яким ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах є помилковим.

Враховуючи, що судами не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, такі рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 листопада 2016 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та стягнення судових витрат скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович