Справа № 462/3071/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/1036/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2,

представника ПП «ВВП Сервіс» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ВВП Сервіс» про виплату сум, що належать працівникові при звільненні та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, покликаючись на те, що він працював на посаді диспетчера у відповідача з 24 грудня 2012 року, з щомісячним посадовим окладом у розмірі 3700,00 грн. 22 вересня 2014 року відповідач попередив його про зміну істотних умов праці, зменшення окладу до 2800,00 грн. 13 листопада 2014 року він подав заяву про відмову від продовження роботи при зміні істотних умов праці. Наказом № 14/11-2014 від 14 листопада 2014 року строк вступу в дію змін умов праці був перенесений до 22 грудня 2014 року. Наказом №19-2/11-2014 від 19 листопада 2014 року його було звільнено з 23 листопада 2014 року. Наказом №2-22/12-2014 від 22 грудня 2014 року дата звільнення була змінена на 22 грудня 2014 року та згідно наказу відповідач повинен був здійснити розрахунок з ним за вимушений прогул з 23 листопада 2014 року по 22 грудня 2014 року та запропоновано зявитись на підприємство з трудовою книжкою для внесення відповідних змін. Однак досі сума за вимушений прогул йому не виплачена. Просить стягнути з відповідача на його користь розрахунок за вимушений прогул з 23 листопада 2014 року по 22 грудня 2014 року та середній заробіток з 23 грудня 2014 року по 31 березня 2016 року у розмірі 70168,18 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суми за вимушений прогул з 23.11.2014р. по 22.12.2014р. відповідачем йому не нараховані та не виплачені, чим порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. Крім цього вважає, що на його користь слід стягнути середній заробіток з 23.12.2014 року по 31.03.2016 року на підставі ст. 117 КЗпП України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПП «ВВП Сервіс» з 24 грудня 2012 року.

У відповідності до наказу № 19-2/11-2014 від 19 листопада 2014 року ОСОБА_2 було звільнено з посади диспетчера з 23 листопада 2014 року. Наказом № 2-22/12-2014 від 22 грудня 2014 року наказ № 19-2/11-2014 від 19 листопада 2014 року був скасований та дата звільнення ОСОБА_2 була змінена з 23 листопада 2014 року на 22 грудня 2014 року. Згідно з п.4 вказаного наказу відповідач повинен здійснити розрахунок з ОСОБА_2 за вимушений прогул з 24 листопада 2014 року по 22 грудня 2014 року (а.с.9).

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Районним судом вірно установлено, що ОСОБА_2 у день звільнення не працював та вимоги про розрахунок відповідачу не пред»являв, тому такий не було з ним проведено. У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ПП «ВВП Сервіс» з вимогою про отримання коштів за період з 24 листопада 2014 року по 22 грудня 2014 року.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суми у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає виплаті працівникові у разі невиплати належних працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, з вини підприємства, установи, організації.

Проте вини ПП «ВВП Сервіс» у нездійсненні розрахунку з позивачем за вимушений прогул з 24 листопада 2014 року по 22 грудня 2014 року не встановлено. Враховуючи наведене, відсутні правові підстави для стягнення з ПП «ВВП Сервіс» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до положень ст. 117 КЗпП України.

Разом з тим, як убачається з наказу ПП «ВВП Сервіс» № 2-22/12-2014 від 22 грудня 2014 року, при звільненні ОСОБА_2 з роботи у зв»язку з перенесенням дати звільнення з ним слід провести розрахунок за вимушений прогул за період з 24 листопада 2014 року по 22 грудня 2014 року. Згідно наданого відповідачем розрахунку, сума виплати за вимушений прогул становить 4 203,26 грн (без відрахувань обов»язкових платежів). Тому позов в цій частині слід задовольнити, стягнути з ПП «ВВП Сервіс» на користь позивача 4 203, 26 грн. за вимушений прогул.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв»язку з частковим задоволенням позову з відповідача ПП «ВВП Сервіс» підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 42,03 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «ВВП Сервіс» на користь ОСОБА_2 4203 грн. 26 коп. за вимушений прогул з 24.11.2014р. по 22.12.2014р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «ВВП Сервіс» в дохід держави 42 грн. 03 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: