АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1394/17 Головуючий 1 інст. - Товстолужський О.В.
Справа № 615/1457/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
У Х В А Л А

іменем України

08 лютого 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Валківського району Харківської області від 14 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «СХІДАВТОТРАНС ПЮС», третя особа: приватний нотаріус Чуприна Г.О. про стягнення орендної плати та сум заборгованості за фактичне користування предметом оренди, -

в с т а н о в и в :

11 листопада 2016 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до Валківського районного суду Харківської області з позовною заявою у якій просили стягнути орендну плату та суми заборгованості за фактичне користування предметом оренди у сумі 99200 грн, а також інфляційні витрати у сумі 50715,22 грн. та 3% річних у сумі 8821,11 грн.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2015 року позовну заяву залишено без руху, а позивачам запропоновано усунути зазначені в ухвали недоліки та надати в п'ятиденний строк позовну заяву за змістом у відповідності до вимог ст.119 ЦПК України.

Копію ухвали позивачі отримали 26 листопада 2016 року, а 15.12.2016 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_3 в якій вона виклала своє бачення вимог ст.119, 120, 179 ЦПК України, статті 6 Закону України «Про судовий збір», розтлумачила поняття «судовий збір», роз'яснила мету встановлення інституту судових витрат, роз'яснила у чому полягає невідповідність висновків судді положенням ст.119 ЦПК України, роз'яснила як правильно вирішувати питання щодо відкриття провадження і просила якнайшвидше відрити провадження.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області ввід 14 грудня 2016 року позовна заява визнана неподаною і повернута ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст.119 ЦПК України та неусуненням допущених позивачами недоліків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду про повернення позовної заяви, вказуючи, що суддя неправомірно відмовив у розгляді справи за її позовом.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказує, що позовна заява відповідає усім вимогам ст.119 ЦПК України , а судовий збір сплачено хоча і одним із позивачів, але у повному обсязі, що суд безпідставно вимагає надання доказів на підтвердження обставин, посилаючись на які позивачі обґрунтовують свої вимоги, так як при поданні позовної заяви вона не зобов'язана це робити, що суд вчинив неправомірно, вдавшись до оцінки доказів при перевірці позовної заяви, тоді як дослідження доказів відповідно до вимог ст.179 ЦПК України відбувається під час судового розгляду.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, посилаючись на викладені нею в апеляційній скарзі доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи представника позивача ОСОБА_3, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Запорукою забезпечення виконання судом завдань цивільного судочинства є дотримання усіма учасниками цивільного процесу норм, в тому числі і тих, якими регулюється пред'явлення позову.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ст.119 ЦПК України. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися 11.11.2016р. до суду з позовом до ТОВ «СХІДАВТОТРАНС ПЛЮС» про стягнення орендної плати та сум заборгованості за фактичне користування предметом оренди і в резолютивній (прохальній) частині просили суд: «Стягнути суми заборгованості за фактичне користування предметом оренди у сумі 99200 грн., а також інфляційні витрати у сумі 50715,22 грн. та 3% річних у сумі 8821,11 грн.». (а.с.7).

Обґрунтовуючи вимоги, позивачі вказували, що у 2012 році кожним з них окремо з відповідачем були укладені договори оренди транспортних засобів і договори оренди нежитлових приміщень, всього 7 договорів. Після закінчення встановленого умовами договору строку відповідач майно не повернув, продовжує користуватися їх майном, однак плату за користування майном не здійснює.

Оскільки в позовній заяві вимоги були викладені в узагальненій формі, суд першої інстанції ухвалою від 14.11.2016 року залишив позову заяву без руху і надав позивачам строк для усунення недоліків, зазначаючи у якості таких ту обставину, що в позовній заяві, усупереч вимог п.п.3,5,6 ч.2 ст.119 ЦПК України, не конкретизовані позовні вимоги щодо кожного з них, не вказано суми заборгованості перед кожним з них окремо, не зазначено докази щодо обставин, які б свідчили про належність кожному з них майна, яке передано в оренду, мається невідповідність між наданою позивачем ОСОБА_3 квитанцією сплаченого судового збору і позовних вимог.

Постановляючи ухвалу від 14.12.2016 року про визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачам Валківський районний суд Харківської області виходив з того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подана позовна заява, яка за формою і змістом не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, в наданий судом строк позивачі недоліки не усунули.

Колегія суддів погоджується з ухвалами суду першої інстанції, оскільки вони обґрунтовані і постановлені у відповідності із законом.

Частинами 1 і 2 ст.121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстав залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Саме так, у відповідності до вимог ст.121 ЦПК України і вчинив суд першої інстанції.

Про необхідність дотримуватися вимог цивільного процесуального законодавства усіма учасниками цивільного процесу на стадії пред'явлення позову, в тому числі і щодо необхідності забезпечення відповідності позовної заяви за формою і змістом вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, зазначено також і в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Натомість позивач ОСОБА_3 (чи діюча за довіреністю в її інтересах ОСОБА_6.), замість того, щоб скористатися наданою судом часом та можливістю і усунути допущені недоліки шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог ст.119 ЦПК України, подала до суду «Заяву про виконання ухвали суду», яка фактично за змістом є поєднанням критичної рецензії змісту ухвали судді та вимоги якнайшвидше розглянути справу у вказаний нею спосіб.

З такою позицією учасника цивільного процесу колегія суддів погодитися не може, оскільки вони суперечить вимогам ч.3 ст.27 ЦПК України, згідно яких особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що позовна заява за формою і змістом відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, та що суд не вправі вимагати на цій стадії докази, оскільки суддя в ухвалі від 14.11.2016 року у якості недоліку зазначав не відсутність самого доказу, а відсутність у позовні заяві зазначення певного доказу щодо обставин, посилаючись на які позивач обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, солідарність певного інтересу у спорі з ТОВ «СХІДАВТОТРАНС ПЮС» не тотожна поняттям солідарної відповідальності, оскільки ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як це випливає з наданих ними копій договорів оренди, передавали відповідачу в оренду майно, яке не має ознак його належності їм на праві спільної сумісної власності.

Позовна заява подана без розмежування вимог кожного з позивачів, без зазначенням кому саме, у якому саме розмірі і на якій саме підставі суд має стягувати кошти.

В резолютивній частині позовної заяви взагалі відсутнє найменування особи, з якої позивачі просять стягнути на їх користь загальну суму орендної плати, заборгованості за фактичне користування, інфляційні витрати та 3% річних.

Разом з тим, позовна заява має бути викладена у відповідності до вимог ст.119 ЦПК України, а позовні вимоги мають бути викладені чітко і не допускати можливості неоднозначного їх тлумачення, оскільки суд, згідно вимог ст.11 ЦПК України, розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимагаючи від суду справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи, позивач зі свого боку також зобов'язаний дотримуватись вимог ч.3 ст.27 та ст.119 ЦПК України і не створювати ускладнення у розгляді справи.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно ч.5 ст.121 ЦПК України постановлення судом першої інстанції ухвали 14.12.2016 року про визнання позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачам, не перешкоджає їм повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський