АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року суддя колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Панича Олексія Володимировича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Максіс Лімітед» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року

в справі за заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Максіс Лімітед», третя особа - публічне акціонерне товариство «Артем-Банк», про встановлення ідентифікаційних ознак та визнання права власності на майно.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Максіс Лімітед» (надалі - ТОВ «Максіс Лімітед») про встановлення ідентифікаційних ознак та визнання права власності на майно.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 157, 3 кв. м., право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Максіс Лімітед».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року заяву представника ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити ухвалу нового змісту, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши представників відповідача та третьої особи, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зі змісту поданої по справі позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 подано позов про встановлення ідентифікаційних ознак та визнання права власності на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.1-7).

Отже, предметом заявленого по справі позову є майно, право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Максіс Лімітед».

Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно (в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо) яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно абзацу 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що реальні дії щодо відчуження майна, яке є предметом оскаржуваного договору, в подальшому може утруднити виконання рішення суду або зробити його виконання неможливим.

З урахуванням змісту позову та заяви позивача про забезпечення позову, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 157, 3 кв. м., право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Максіс Лімітед».

Твердження апеляційної скарги про те, що ухвалою суду першої інстанції не зазначено обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, колегія суддів визнає необґрунтованими й такими, що не спростовують доцільність застосування даного виду забезпечення позову.

Посилання апеляційної скарги щодо відсутності між сторонами спору, так як ТОВ «Максіс Лімітед» жодним чином прав та інтересів позивача не порушує, а тому відповідно, не існує реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, колегія суддів оцінює критично, остільки накладання арешту на майно, яке є предметом спору, є тимчасовою мірою, яка застосовується до вирішення спору по суті, а обґрунтованість вимог позивача підлягає вирішенню за результатами розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що ухвалою суду про задоволення заяви про забезпечення позову не допущено порушень прав та інтересів ТОВ «Максіс Лімітед».

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Панича Олексія Володимировича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Максіс Лімітед» відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/556/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6769/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.