АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

31 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.,

секретаря: Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

22 грудня 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, які перешкоджають власнику реалізовувати право користування майном, а саме щодо проживання в квартирі і вільного доступу до неї, входження, встановлення охоронної сигналізації, заміни замків, посилаючись на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення у разі задоволення позову щодо виселення.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, порушує права та інтереси відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про забезпечення позову не встановив обставин, які б свідчили про утруднення чи неможливість виконання рішення суду в майбутньому та не навів таких мотивів в ухвалі.

Також як на підставу скасування ухвали суду посилалася на те, що суд першої інстанції, забезпечивши позов у вид, обраний позивачем, фактично вирішив спір по суті.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, з підстав наведених в ній та просила задовольнити.

Позивач в судове засідання свого представника не направив. Надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підляга єзадоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходячи з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, встановив заборону відповідачу вчиняти будь-які дії, які перешкоджають власнику реалізувати право володіння та користування майном, а саме щодо проживання і вільного доступу до неї; встановлення охоронної сигналізації, заміни замків у квартирі.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частина 2 статті 151 ЦПК України зобов'язує позивача обґрунтовувати заяву про забезпечення позову, а ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України зобов'язує суд мотивувати свій висновок.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 6 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова) - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що згідно роз'яснень, викладених в абзаці 3 пункту 7 Постанови ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Суд в порушення вимог, передбачених ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України не мотивував своє судове рішення, переписав лише диспозицію норми права про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, суд першої інстанції, встановивши відповідачу заборону вчиняти будь-які дії, які перешкоджають власнику реалізувати право володіння та користування майном, а саме щодо проживання і вільного доступу до неї, встановлення охоронної сигналізації, заміни замків, фактично вирішив спір між сторонами.

Постановлення судом першої інстанції ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову надає можливість позивачу вільно входити до квартири, змінювати замки, встановлювати охоронну сигналізацію у квартирі, безпосередньо користуватися квартирою, тоді як відсутнє рішення суду про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вирішення питання щодо забезпечення позову було вирішено з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року - скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про забезпечення позову.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/16259/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2580/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.