н/п 2/490/2272/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м.Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Мамаєвої О.В., при секретарі Баришніковій І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ :

У версеня 2015 ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до ОСОБА_2 в якому просив суд стягнути з останньої кошти за договором позики у розмірі 1491817,77 грн. мотивуючи свої вимоги тим, що 06.12.2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отриимала 40000,00 дол. США від позивача. Оскільки, відповідач взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу в установлений у договорі строк, а саме 31.03.2014 року, не виконала, позивач просив стягнути з неї борг з урахуванням збитків від інфляції та 3% річних.

В подальшому представник позивача надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких остання просила суд стягнути з відповідача також заборгованість за договором позики від 28.03.2014 року у розмірі 791656,03 грн.; та сплачену суму судового збору в розмірі 6090,00 грн. на користь позивача. Вимоги заяви представник позивача мотивувала тим, що 28.03.2014 року відповідач отримала позику у позивача в розмірі 20000,00 дол.США та зобов'язалась повернути вказану суму у строк до 05.04.2014 року, що підтверджується розпискою. На даний час відповідач вказану суму позики не повернула, в зв'язку з чим станом на 12.11.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 791656,03 грн. У судове засідання сторони не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Однак, в матеріалах справи є письмові пояснення представника відповідача стосовно позовних вимог, в яких останній вказує, що розписку від 28.03.2014 року, відповідної до якої відповідач отримала 20000,00 дол. США, ОСОБА_2 не підписувала та вказаних грошей не отримувала. Також, представник відповідача вказує про розбіжності при розрахунку заборгованості, а саме невідповідність офіційного курсу НБУ на день подання позову, невірно розраховані інфляційні втрати на 3 % річних.

Суд, перевіривши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 06 грудня 2013 року між сторонами було укладено нотаріально завірений договір позики. Згідно умов вказаного договору позивач передав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 40000,00 дол.США., та сторонами було визначено кінцевий термін повернення позики до 31.03.2014 року /а.с. 35, 48/. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання внаслідок чого станом на 14.09.2015 року утворилась заборгованість в розмірі, що за розрахунками позивача еквівалентна 1491817,77 грн., з яких: - 40000,00 дол. США (що в еквіваленті становить 867690,00 грн.) - сума основної заборгованості, - 27538,51 дол.США (що в еквіваленті становить 585833,99 грн.) - збитки від інфляції; - 1752,33 дол.США (що в еквіваленті становить 38023,78 грн.) - нараховані 3% річних /а.с.31-32, 33/. Також, 28 березня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, про що складена відповідна розписка. Згідно умов розписки позивач передав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 20000,00 дол.США., та сторонами було визначено кінцевий термін повернення позики до 05.04.2014 року /а.с. 36/. Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання внаслідок чого станом на 12.11.2015 року утворилась заборгованість в розмірі, що за розрахунками позивача еквівалентна 791656,03 грн., з яких: - 20000,00 дол.США (що в еквіваленті становить 455140,00 грн.) - сума основоної заборгованості, - 13824,07 дол.США (що в еквіваленті становить 314594,49 грн.) - збитки від інфляції - 963,29 дол.США (що в еквіваленті становить 21921,54 грн.) - нараховані 3% річних /а.с.14-15,16/. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Та на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За викладених обставин, суд вважає, доведеним той факт що між сторонами було укладено договір позики від 06 грудня 2013 року, за яким позивач передав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 40000,00 дол.США., та сторонами було визначено кінцевий термін повернення позики до 31.03.2014 року, та від 28 березня 2014 року, за яким позивач передав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 20000,00 дол.США., та сторонами було визначено кінцевий термін повернення позики до 05.04.2014 року, про що свідчать наявні у матеріалах справи оригінал договору та оригінали розписок.

Доводи представника відповідача про те, що відповідач не ставила підпис у розписці від 28 березня 2014 року, належними та допустимими доказами не підтверджені.

Що стосується розрахунку заборгованості, то суд приходить до наступного.

Згідно ч.1.2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року (із наступними змінами та доповненнями) "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, 3 % річних підлягають стягненню виключно в національній валюті Україні гривні.

Так, за договором позики від 06 грудня 2013 року, за відповідачем станом на 14.09.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 867948 грн. (що в еквіваленті становить 40000 дол. США, за офіційним курсом НБУ станом на 14.09.2015 року 100 доларів = 2169,87 грн.), 3% річних від суми заборгованості за період з 31.03.2014 року по 14.09.2015 року (533 дні), складає 867948 грн. х 3% / 100% / 365 днів х 533 дні = 37934,54 грн. За договором позики від 28 березня 2014 року, за відповідачем станом на 12.11.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 455138 грн. (що в еквіваленті становить 20000 дол. США, за офіційним курсом НБУ станом на 12.11.2015 року 100 доларів = 2275,69 грн.), 3% річних від суми заборгованості за період з 06.03.2014 року по 12.11.2015 року (586 днів), складає 455138 грн. х 3% / 100% / 365 днів х 586 днів = 21870,29 грн.

Вказані суми заборгованості та 3% річних підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, не підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов є обгрунтований, та заборгованість за договорами позики підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 6090,00 грн.) - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 3688,15 грн. (1382890,83 грн (сума що стягнена рішенням суду) х 6090/ 2283473,8 (сума, яку просив стягнути позивач) = 3688,15).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, 509, 525, 526, 530, 610, 629, 1046, 1047 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн: НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. кв.107, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн:НОМЕР_2, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, заборгованість за договором позики від 06.12.2013 року в розмірі 905882,54 грн. (Дев'ятсот п'ять тисяч вісімсот вісімдесят дві грн. 54 коп.), з яких: 867948 грн. - заборгованість за договором (що в еквіваленті становить 40000 дол. США, за офіційним курсом НБУ станом на 14.09.2015 року), 3% річних - 37934,54 грн.; та за договором позики від 28.03.2014 року в розмірі 477008,29 грн. (чотириста сімдесят сім тисяч вісім гривень 29 коп.), з яких: 455138 грн. - заборгованість за договором позики (що в еквіваленті становить 20000 дол. США, за офіційним курсом НБУ станом на 12.11.2015 року), 3% річних - 21870,29 грн.. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн: НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. кв.107, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн:НОМЕР_2, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, сплачену суму судового збору в розмірі 3688,15 грн.

В задоволенні решти частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя О.В.Мамаєва