Справа №583/19/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Ковальова О. О.
Номер провадження 22-ц/788/339/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
У Х В А Л А

06 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі

за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту про те, що його вимушене переселення у кінці жовтня 2014 року з окупованої території селища Южна Ломуватка, Луганської області (Україна) на іншу територію України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

В обґрунтування своїх доводів зазначав, що до кінця жовтня 2014 року був зареєстрований та проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 і займався підприємницькою діяльністю. Проте, внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України стало неможливо і далі там проживати, у зв'язку з чим він змушений був переселитись до м. Охтирка, Сумської області України.

Посилаючись на те, що внаслідок російської збройної окупації Луганської області було порушено його громадянські права і свободи, він втратив житло, надію на повернення додому, вільне спілкування з друзями та родичами, налагоджений побут, можливість планувати своє життя, просив встановити юридичний факт того, що його вимушене переселення 23 жовтня 2014 року з окупованої території селища Южна Ломуватка Луганської області України пов'язане зі збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Луганської області (Україна), в тому числі і тієї території, де він проживав.

Встановлення юридичного факту йому необхідно для того, щоб визначити свій статус, як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, з метою виникнення у нього прав і обов'язків, передбачених цією Конвенцією, так як іншим шляхом не передбачено порядку цього встановлення, оскільки у довідці про взяття його на облік, як внутрішньо переміщеної особи, форма якої затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, не передбачені конкретні причини, що змусили його покинути своє місце проживання.

Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі ч.4 ст.256 ЦПК України, а саме: у зв'язку з тим, що із заяви вбачається спір про право.

Вказану ухвалу судді заявник ОСОБА_3 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі він, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу судді скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, оскільки звернення заявника в порядку окремого провадження із заявою про встановлення вищевказаного юридичного факту обумовлено тим, що він мав на меті визначення свого статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви - потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, а також іншими нормами національного та міжнародного законодавства. Крім того, суд не звернув уваги на те, що іншого порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством не передбачено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що із заяви ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року за № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_3 до суду в порядку окремого провадження для підтвердження наявності у нього прав та обов'язків, передбачених Конвенцією про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, тобто з метою захисту своїх прав та інтересів, а не для вирішення спору, оскільки довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18 липня 2016 року, що була видана заявнику, не містить відомостей про конкретні причини внутрішнього переміщення (а.с.43а).

Крім того, згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вказаних положень закону та встановлених обставин не врахував, належним чином не з'ясував та не перевірив дійсних підстав поданої ОСОБА_3 заяви про встановлення юридичного факту, тому дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням порядку, встановленого для вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржену ухвалу і передати заявлене питання на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 312 ч.1 п.3, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, - скасувати і передати питання щодо відкриття провадження у даній справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -