АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2258/17 Головуючий 1-ї інстанції Колодяжна І.М.
Категорія: витребування майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Костенко Т.М.,

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третіх осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому просив витребувати у відповідача квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 1/6 частину цієї квартири.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що його батьками - подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час шлюбу набута у власність кооперативна квартира АДРЕСА_1, яка була їх спільною сумісною власністю. Його мати ОСОБА_6 померла 06.05.2006року, внаслідок чого відкрилась спадщина на 1/2 частка вищевказаної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом є: позивач її син ОСОБА_1, батько ОСОБА_5 та брат ОСОБА_4 На момент смерті спадкодавці останні проживали і були зареєстрованими разом з ОСОБА_6 за цією адресою. Позивач у шестимісячний строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, але по теперішній час не отримав свідоцтва про право на спадщину на 1/6ч. спірної квартири. 21.12.2006року його батько ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в м. Харкові ради №307-89, а 16.05.2012року відчужив квартиру ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Однак, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2014 року було визнано недійсними вищеназвані - свідоцтво про право власності на квартиру від 21.12.2006року та договір купівлі-продажу квартири від 16.05.2012року. Позивач зазначає, що він, як спадкоємець який прийняв спадщину, своєї згоди на продаж квартири не надавав, отже ОСОБА_5 не мав права на її відчуження. Позивач вважає, що спірна квартира в цілому повинна бути витребувана із незаконного володіння відповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 позов не визнали, подали письмові заперечення, в яких виклали свої доводи та міркування з цього приводу.

Треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Процесуальне положення позивача і відповідача не э тотожнім з процесуальним положенням третіх осіб, визначених ст.35 ЦПК України.

Із позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що ним заявлено одночасно вимоги про визнання за ним право власності на 1/6ч. квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої 06.05.2006року, та про витребування цієї квартири в цілому із чужого незаконного володіння ОСОБА_3

При цьому відповідачем по справі визначено лише ОСОБА_3, а процесуальне положення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зазначено як треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору.

Між тим, у справі про визнання права власності в порядку спадкування за законом відповідачами повинні бути інші спадкоємці. Таким чином, ОСОБА_5 (переживший чоловік) та ОСОБА_4 (син) являються спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 Але, незважаючи на це, їх не було залучено у справі в якості відповідачів, що позбавило останніх скористатися своїми процесуальними правами для захисту своїх прав і законних інтересів, в тому числі можливості заявити свої вимоги до позивача щодо визначення частки у спадковому майні або з іншими вимогами про розподіл спадщини в порядку ст.1280 ЦК України.

Отже, в даному випадку ОСОБА_3 є неналежним відповідачем стосовно заявлених позивачем вимог про визнання за ним права власності на частину квартиру, оскільки не має жодного відношення до питань спадкування спірної квартири.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Із копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №6907961 від 17.10.2006року вбачається, що після смерті ОСОБА_6, померлої 06 травня 2006 року, Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою (далі Сьома ХДНК) у спадковому реєстрі за №40870500 було заведено спадкову справу за номером у нотаріуса №953/2006 (а.с.12).

Згідно розяснень, які містяться у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як свідчать матеріали справи, після ухвалення Апеляційним судом Харківської області рішення від 19.05.2014року про визнання недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в місті Харкові ради за №307-89 від 21.12.2006року та договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 16.05.2012року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №868, яке набрало законної сили і по теперішній час є чинним, позивач ОСОБА_1 до Сьомої ХДНК про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6ч. спірної квартири не звертався.

Згідно відповіді Сьомої ХДНК №656/02/14 від 09.03.2017року свідоцтво про право на спадщину позивачу видати неможливо в звязку з тим, що ним не надано до нотаріальної контори документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

При цьому постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріальною конторою не приймалося, а сама по собі державна реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_3 не визначена нотаріусом як перешкода для оформлення спадщини.

Це узгоджується і з положеннями ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру та скасовується.

Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19.05.2014року по справі №2020/6227/12 договір купівлі-продажу спірної квартири на імя ОСОБА_3 був визнаний недійсним, однак державну реєстрацію права власності за нею на це нерухоме майно по теперішній час не скасовано і таких вимог дана позовна заява не містить.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем неправильно визначено процесуальне положення ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки їх як інших спадкоємців не було залучено до участі у справі в якості відповідачів, отже законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6ч. спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 у суду не було. Інші позовні вимоги, а саме про витребування майна з чужого незаконного володіння є похідними від попередніх вимог про визнання права власності, тому ці вимоги заявлено передчасно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються та не дають колегії суддів підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді