Справа № 462/1659/16 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/752/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта(позивача) ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3

відповідачки - ОСОБА_4,

представника органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації ЛМР - Новосельської М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: органи опіки і піклування Залізничної та Франківської районних адміністрацій про зміну місця проживання дитини, встановлення режиму побачень, зобов'язання не чинити перешкод у вихованні дітей та участі батька у їх житті - відмовлено.

Дане рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, зазначає, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не враховано фактів, які свідчать про наявність порушення ОСОБА_4 рішення органу опіки і піклування у частині встановлення режиму побачень з дітьми. Зокрема, покликається на те, що у шлюбі із відповідачем народилось троє дітей: ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н.), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_5 р. н.), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_5 р. н.), які після фактичного припинення спільного проживання залишилась проживати разом із відповідачкою ОСОБА_4. За рішенням Залізничної районної адміністрації ЛМР №31 від 01.02.2016 р., як органу опіки і піклування, про встановлення побачень ОСОБА_2 з дітьми, було визначено, що місцем проживання дітей є адреса реєстрації їх матері ОСОБА_4 (АДРЕСА_2. Батьку дітей (ОСОБА_9) було визначено режим побачень з дітьми: 1 та 3 неділя та 2 та 4 субота місяця по 2 години у кожен з цих днів у присутності матері. Рішення органу опіки і піклування є обов'язковим до виконання у всіх його частинах. Таким чином, порушенням виконання умов рішення будуть вважатись зокрема: порушення строків, способу чи місця виконання рішення. В судовому засіданні суд встановив, а представник органів опіки і піклування Залізничної РА та Франківської РА підтвердили той факт, що діти, всупереч рішенню органу опіки і піклування фактично проживають за іншою адресою: АДРЕСА_1. Цей факт, як і обставини, що свідчать про перешкоди з боку ОСОБА_4 щодо його побачень з дітьми, також підтверджується іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме: рапортом Інспектора 5 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові лейтенанта поліції Н.А.Олех, показаннями свідків, які були допитані у судовому засіданні. Дані обставини фактично були залишені судом поза увагою. Крім того, судом не враховано показань свідків щодо створення перешкод відповідачкою ОСОБА_4 у реалізації рішення органу опіки і піклування. Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції у частині відмови щодо визначення режиму побачень із дітьми скасувати та ухвалити нове, яким встановити відповідний режим побачень із дітьми.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта(позивача) ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3. на підтримання доводів апеляційної скарги, відповідачки ОСОБА_4, представника третьої особи: органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації ЛМР - Новосельської М.О. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що дане рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, в порушення вимог ст..ст.10,60 ЦПК України, не доведено обставин на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду із наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Частиною 7 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 цієї Конвенції, дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується Свідоцтвом про народження актовий запис № 159 від 12.01.2012 року (а.с.11), ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується Свідоцтвом про народження актовий запис № 86 від 20.02.2015 року (а.с.12), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується Свідоцтвом про народження актовий запис № 87 від 20.02.2015 року (а.с.13).

Із довідки з місця проживання та склад сім'ї № 190/1 від 08.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 зареєстровані та проживають разом з матір'ю - ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3.(а.с.8)

Згідно Розпорядження залізничної районної адміністрації № 31 від 01.02.2016 року (а.с.9,76) виходячи з інтересів дітей, враховуючи зайнятість батьків, вік дітей для ОСОБА_2 встановлено дні побачень із його малолітніми дітьми, які проживають з матір'ю за адресою: АДРЕСА_3:

-1 та 3 неділю місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. у присутності матері дітей;

-2 та 4 суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. у присутності матері дітей.

Із Акту обстеження умов проживання дітей за адресою АДРЕСА_4 від 18.05.2016 року складеного комісією відділу у справах дітей Франківської районної адміністрації(а.с.52) вбачається, що за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6. - мати дітей та діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7., ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8. Умови проживання хороші. У квартирі чисто і прибрано. Наявні меблі, побутова техніка. Діти мають місце для спання та ігор. Діти належним чином забезпечені одягом, взуттям, іграшками та продуктами харчування. У квартирі створено хороші умови для виховання та розвитку дітей.

Згідно Висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3509-870 від 02.09.2016 року (а.с.77) Франківська районна адміністрація ЛМР, як орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з мамою - ОСОБА_4

Як вбачається зі змісту ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

В свою чергу, статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу або закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ст. 161 СК України, якщо мати та батько які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У Висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3509-870 від 02.09.2016 року (а.с.77) Франківська районна адміністрація ЛМР, як орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з мамою - ОСОБА_4.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, вирішуючи спір, вірно взяв до уваги вимоги закону та принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій вказано, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Окрім того, жодних виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини з матір`ю чи потребу розлучати таких, матеріали справи не містять та належними та допустимими доказами в розумінні ст.57-59 ЦПК України про такі обставини не підтверджено.

Доводи апелянта про те, що діти, всупереч рішенню органу опіки і піклування фактично проживають за іншою адресою: АДРЕСА_1, не заслуговують на увагу, оскільки у ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено право особи на вільний вибір місця проживання чи перебування, що означає право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відтак, суд не може обмежувати право відповідача на вільне пересування та зміну місця проживання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у побаченнях та спілкуванні з дітьми.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу встановлено графік побачень із дітьми органом опіки та піклування, який є обов'язковим для виконання.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета