Справа № 529/298/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Новака Д. І.

при секретарі Бурлига Н. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області , ОСОБА_2 про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та рішення виконкому Стасівської сільської ради Диканського району, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

В обгрунтування позову вказує, що ще за життя, її батько ОСОБА_3 30 вересня 1993 року подарував їй 1/2 частини домоволодіння, розташованого по вул. Шкільній, 1 в с. Стасі Диканського району Полтавської області, а друга половина домоволодіння залишилася у його власності. На час укладення зазначеного договору дарування земельна ділянка площею 0,18 га для обслуговування вказаного житлового будинку знаходилася у комунальній власності. Згідно рішення виконкому Стасівської сільської ради Диканського району від 22 березня 1994 року дану земельну ділянку площею 0,18 га було передано у приватну власність відповідача ОСОБА_2 06 вересня 1994 року виконавчим комітетом Стасівської сільської ради Диканського району на підставі рішення вказаного виконавчого комітету від 22 березня 1994 року відповідачу ОСОБА_2 було видано державний акт серії ПЛ, № 223 на право приватної власності на вищевказану земельну ділянку.

Вказуючи на те, що внаслідок прийнятого 22.03.1994 року рішення виконкому Стасівської сільської ради Диканського району про передачу відповідачу ОСОБА_2 у приватну власність спірної земельної ділянки та виданого 06.09.1994 року на його підставі державного акта на право приватної власності на цю земельну ділянку були порушені її права на отримання частини вказаної земельної ділянки пропорційно до належної їй 1/2 частини житлового будинку, необхідної для її обслуговування, оскільки станом на 22 березня 1994 року співвласниками житлового будинку, розташованого по вул. Шкільній, 1 в

с. Стасі Диканського району були лише вона та її батько ОСОБА_3, позивачка просить суд визнати недійсним вищевказаний державний акт серії ПЛ, № 223 на право приватної власності на спірну земельну ділянку, виданий на ім'я відповідача ОСОБА_2

31 березня 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог. В обгрунтування своєї заяви позивачка вказує, що визнання недійсним державного акта серії ПЛ, № 223 на право приватної власності на спірну земельну ділянку, виданий на ім'я відповідача ОСОБА_2 без визнання недійсним та скасування рішення виконкому Стасівської сільської ради від 22.03.1994 року, на підставі якого був виданий вказаний державний акт, в подальшому порушуватиме її права та позбавлятиме можливості розпоряджатися вказаною земельною ділянкою.

У зв'язку із цим, просить суд визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Стасівської сільської ради Диканського району від 22 березня 1994 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться по вул. Шкільній, 1 в с. Стасі Диканського району Полтавської області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, а надіслала суду письмову заяву з проханням задоволити позовні вимоги у повному обсязі та провести розгляд справи без її участі.

Представник відповідача - Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, а вказаним органом надіслано суду письмову заяву з визнанням ним позовних вимог та проханням розглянути справу у відсутність його представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, а надіслала суду письмову заяву з визнанням нею позовних вимог та проханням про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи - Відділу у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з'явився, а вказаним органом надіслано суду письмову заяву з проханням про задоволення позову та розгляд справи у відсутність його представника.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи копії договору дарування від 30 вересня 1993 року ОСОБА_3 подарував своїй дочці - позивачці ОСОБА_1 (до шлюбу Янко) І.Г. 1/2 частини належного йому житлового будинку, що знаходиться по вул. Шкільній, 1 в с. Стасі Диканського району Полтавської області.

Судом було встановлено, що на час укладення вищевказаного договору дарування, земельна ділянка площею 0,18 га для обслуговування зазначеного вище житлового будинку знаходилася у комунальній власності.

Як вбачається з матеріалів справи 22 березня 1994 року виконавчим комітетом Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області було прийнято рішення про передачу у приватну власність матері позивачки -відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться по вул. Шкільній, 1 в с. Стасі Диканського району Полтавської області.

На підставі вищезазначеного рішення виконавчим комітетом Стасівської сільської ради Диканського району 06 вересня 1994 року був виданий державний акт серії ПЛ, № 223 на право приватної власності на вказану земельну ділянку на ім'я відповідача ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про смерть 08 грудня 1998 року помер батько позивачки - ОСОБА_3, який разом із позивачкою був співвласником житлового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час набуття позивачкою права власності на 1/2 частини будинку) при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Аналогічні норми містяться і в чинному законодавстві України, зокрема згідно чинної ст. 120 ч.ч. 1, 2, 4 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно підпункту "ґ" п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Виходячи із вищезазначених норм законодавства, суд дійшов висновку, що до позивачки повинна була б перейти частина спірної земельної ділянки, пропорційна належній їй 1/2 частини житлового будинку, на якій він розташований.

Проаналізувавши вищевикладене, судом було встановлено, що при видачі виконавчим комітетом Стасівської сільської ради Диканського району рішення та державного акту про право власності відповідача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, були грубо порушені норми законодавства та права позивачки як співвласника житлового будинку на отримання належної їй частки спірної земельної ділянки, які підлягають судовому захисту.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно п. "г" ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку.

Враховуючи те, що на момент засвідчення права власності відповідачки на спірну земельну ділянку, позивачка була власником 1/2 частини житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці і мала право на отримання належної їй частки спірної земельної ділянки, що не було враховано при видачі виконавчим комітетом Стасівської сільської ради Диканського району оспорюваних рішення та державного акту про право власності на земельну ділянку, беручи до уваги визнання відповідачами позову в повному обсязі, що не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб, з метою захисту порушених прав позивачки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 377 ч. 1 ЦК України, ч. 2 ст. 30 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час набуття позивачкою права власності на 1/2 частини будинку), ст. ст. 120 ч.ч. 1, 2, 4, 152 п. "г" ч. 3, 155 ч. 1 ЗК України, підпунктом "ґ" п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", ст. ст. 3, 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити. Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області від 22 березня 1994 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться по вул. Шкільній, 1 в с. Стасі Диканського району Полтавської області.

Визнати недійсним державний акт серії ПЛ, № 223 на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,18 га, яка розташована на території Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області, виданий 06 вересня 1994 року виконавчим комітетом Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області на ім'я ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Диканський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: