Провадження № 2/643/147/17
31.01.2017 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Пояснив, що станом на час розгляду справу заборгованість відповідачем не сплачено.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається на 240 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 26.06.2027 року на придбання квартири.
Згідно п. 2.1. Кредитного договору, виконання Позичальником зобовязань за цим Договором забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна - № 2491 від 27.01.2007 року, предмету іпотеки, а саме Квартири.
Умовами п. 5.2. Кредитного договору передбачено зобовязання Позичальника сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,03 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується даними заяви на видачу готівки № 2 від 27.06.2007 року.
Крім того, 27.06.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (Іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (Іпотекодавцем) укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_2 27.06.2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 995, відповідно до умов якого Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання Зобовязання, що випливає з вказаного вище Кредитного договору, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку Предмет іпотеки, а саме вказану вище Квартиру, що належить Іпотекодавцю на праві власності.
Згідно п. 3.1.3 Іпотечного договору, Іпотекодавець має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного Зобовязання за Договором про іпотечний кредит та/або цим Договором, в тому числі: невиконання або неналежне виконання боржником/іпотекодавцем Зобовязання за Договором про іпотечний кредит в цілому або будьякій його частині, якщо прострочення строку будьякого з платежів або його частини становить більше 2 місяців.
Відповідно до положень п. 4.2 Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором.
Згідно п. 6.2 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет Іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку.
Вказана вище Квартира належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівліпродажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_2 27.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 991.
Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 13221167 від 27.06.2007 року, на Квартиру накладено заборону відчуження на підставі Договору іпотеки від 27.06.2007 року.
Згідно даних Звіту про оцінку майна від 19.09.2016 року, виконаного субєктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3, ринкова вартість Квартири складає 598200,00 грн.
На адресу відповідача позивачем направлялась вимога № 11/2-07-231 від 15.06.2015 року, в якій відповідачу повідомлено про наявність у нього заборгованості за Кредитним договором та необхідності її погасити у 30-денний строк, проте, як вбачається з доводів позовної заяви, заборгованість сплачено не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про сплату заборгованості з кредиту, процентів за користування кредитом, нарахованої пені та 3 % річних від прострочених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Частиною 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання).
Відповідно до ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.
Згідно ст. 41 Закону України Про іпотеку реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Статтею 43 Закону України Про іпотеку передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольняє позов в цій частині.
У позовних вимогах в частині встановлення вищого пріоритету позивача АТ «Ощадбанк» як іпотекодержателя предмету іпотеки, суд відмовляє з наступних підстав.
Пріоритетність вимог, забезпечених іпотекою, перед вимогами інших кредиторів, прямо встановлено вказаними вище положеннями законодавства України, в звязку з чим відсутні підстави ухвалювати судове рішення з приводу вказаних обставин.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, обовязковою умовою вжиття судом відповідних способів захисту, є доведення позивачем факту порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів.
Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем будь-яких доказів порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів у вказаній частині позову, суду не надано.
Посилання представника позивача в уточненому позові на положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд не приймає до уваги, оскільки згідно вказаних норм закону в рішенні суду зазначаються пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають
задоволенню з вартості предмета іпотеки.
Таким чином, пріоритет повинен бути зазначений щодо вимог інших кредиторів, тобто відмінних від позивача. Між тим у суду відсутні дані щодо наявності інших кредиторів.
Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про встановлення вищого пріоритету вимог позивача.
Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 9686,19 грн.
Керуючись ст.ст.10,11,60,79,88,208-209,212-215 ЦПК України, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Крівцов Д.А.