Справа №487/7610/15-ц 09.02.2017 09.02.2017 09.02.2017
Провадження №22-ц/784/155/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/7610/15-ц Суддя першої інстанції Андрощук В.В.
Номер провадження: 22-ц/784/155/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Локтіонової О.В., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

з участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з пізніше уточненим позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позивачка вказувала, що 8 серпня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, шлюбні відносини з яким припинились у вересні 2015 року. 21 липня 2009 року, тобто ще під час шлюбу, вони придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (далі - Спірна квартира), право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає їй користуватись указаним житлом, позивачка в уточнених вимогах просила суд визнати за нею право власності на ? частку Спірної квартири на підставі ст. ст. 60, 70 СК України.

В свою чергу ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов про визнання права власності на Спірну квартиру лише за ним, посилаючись на те, що це житло було придбане не за спільні кошти сторін, а за гроші його матері, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2016 року первісний позов задоволено. За позивачкою визнано право власності на ? частку Спірної квартири. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України щодо поділу спільного майна подружжя та неповне з'ясування місцевим судом обставин справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог і повне задоволення зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Спірна квартира була придбана сторонами у період шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивачка має право на її половину.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитись не можна, оскільки вони не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, статтями 57, 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). І положення статті 60 СК України вважаються застосованими правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Тому, застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказаний порядок вирішення питання про поділ спільного майна подружжя відповідає правовим позиціям Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-78цс13, 3 червня 2015 року № 6-38цс15, 1 липня 2015 року № 6-612ус15, 16 грудня 2015 року № 6-2641цс15, 7 вересня 2016 року та від 7 грудня 2016 року № 6-1568цс16, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими у правозастосовній практиці всіх судів.

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та належним чином не з'ясував джерела коштів, за які було придбано Спірну квартиру.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 серпня 2008 року по 29 жовтня 2015 року, однак шлюбні відносини припинили ще у вересні 2015 року. Від шлюбу дітей не мають.

За договором купівлі-продажу від 21 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, ОСОБА_7, ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1, за 28 362 грн. 24 липня 2009 року Миколаївське ММБТІ зареєструвало право приватної власності відповідача на Спірну квартиру.

При дослідженні питання про джерело коштів, за які була набута Спірна квартира, колегією суддів установлено наступне.

Під час шлюбу сторони стаціонарно навчалась в Миколаївському національному університеті ім. В.О. Сухомлинського: позивачка ? з 2006 року по 30 червня 2009 року на державному забезпеченні, а відповідач ? з 2005 року по 2010 рік - за контрактом.

Відповідач під час навчання доходів не мав, а позивачка за період з серпня 2008 року по червень 2009 року отримала 23 390 грн. 37 коп. соціальної допомоги та стипендії. Ці кошти та допомога рідних були засобом існування сім'ї сторін, а тому доводи позивачки про те, що вказані кошти збирались і були витрачені на придбання Спірної квартири, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки навіть законодавчо встановлений прожитковий мінімум у вказаний період часу становив 649 грн. в місяць на одну особу.

У той же час, на весіллі сторони отримали в подарунок грошові кошті, які вони 23 серпня 2008 року розмістили на депозитних рахунках публічного акціонерного товариства комерційний банк ,,ПриватБанк" (далі - ПриватБанк), кожен по 500 доларів США.

6 липня 2009 року, тобто за 15 днів до 21 липня 2009 року, сторони одночасно зняли зі своїх депозитів по 531,56 доларів США, що на той час за курсом НБУ було еквівалентним по 4072 грн. 92 коп. Це підтверджено виписками з особових рахунків сторін у ПриватБанку (а.с. 294-298).

Отже, можна дійти висновку, що указані спільні кошти сторін були потрачені на придбання Спірної квартири. Доказів того, що подружжя мало ще й інші спільні кошти на придбання зазначеної нерухомості, позивачкою суду не надано. Тому покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь тверджень позивачки прийняті бути не можуть.

В зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що місцевий суд помилково не взяв до уваги доводи відповідача про те, що решту коштів на придбання Спірної квартири надали його батьки.

З матеріалів справи видно, що незадовго до купівлі квартири (12 та 15 червня 2009 року) мати відповідача, ОСОБА_11, зняла зі своїх депозитних рахунків у ПриватБанку 1237, 29 євро і 2276, 25 доларів США, що на той час становило 31 137 грн. 79 коп. (а.с. 32).

В судових засіданнях місцевого суду свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_12 підтвердили, що Спірна квартира придбавалась за кошти батьків відповідача і для нього. Про це ж ідеться і в письмовій розписці ОСОБА_8 (продавець квартири) про отримання нею грошових коштів від матері відповідача.

Викладене свідчить про те, що джерелом набуття Спірної квартири були не тільки спільні кошти сторін, а й кошти, надані відповідачу його батьками. Причому останніх коштів було значно більше. Тому колегія суддів, з урахуванням усіх обставин справи, дійшла висновку, що за позивачкою можна визнати право власності тільки на 1/6 частку у праві власності на спірну квартиру, а за відповідачем - на 5/6 частки.

Проте, місцевий суд не звернувши належної уваги на зазначені обставини справи, які свідчать, що більшість коштів для придбання Спірної квартири надали батьки відповідача, невірно застосував норми статей 57, 60, 65, 71 СК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухвалене у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення як первісного так і зустрічного позовів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку квартири та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 5/6 частки квартири АДРЕСА_1.

Арешт, накладений ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2015 року на квартиру АДРЕСА_1, скасувати (зняти) після виконання цього рішення Апеляційного суду Миколаївської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Козаченко

Судді: О.В. Локтіонова

Л.М. Прокопчук