У Х В А Л А

31 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року та клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд вказаних судових рішень у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, Першої київської обласної державної нотаріальної контори, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, треті особи: Головне управління юстиції у Київській області, Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, про визнання недійсним дубліката договору дарування 1/2 частини жилого будинку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину жилого будинку, зобов'язання скасувати його державну реєстрацію, зобов'язання скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 11 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнив частково: визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 квітня 2013 року на 1/2 частину жилого будинку на АДРЕСА_1, видане державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори Київської області Грисюк О.В. 27 квітня 2013 року за реєстровим № 1-231 на ім'я ОСОБА_4; зобов'язав Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» скасувати державну реєстрацію 1/2 частини вказаного жилого будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20 червня 2012 року за № 282 згідно з витягом про державну реєстрацію прав на ім'я ОСОБА_8 на підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2012 року. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 грудня 2016 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишила без змін.

15 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначених судових рішень з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції статей 203, 215, 1301 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах та невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надала копії ухвал колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня, 13 липня 2016 року та ухвал Верховного Суду України від 29 вересня 2005 року, 26 січня 2011 року.

Водночас заявниця просить поновити строк подання зазначеної заяви, посилаючись на поважну причину його пропуску, а саме несвоєчасне отримання нею оскаржуваної ухвали суду касаційної інстанції.

Обговоривши це клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки причина пропуску подання заяви є поважною.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_4 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Постановляючи ухвалу від 14 грудня 2016 року, про перегляд якої порушує питання ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації частини спірного жилого будинку з огляду на те, що відпала правова підстава для видачі заявниці свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2012 року скасована як незаконна, тому заявниця не мала правових підстав для одержання спірного свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, у наданих заявницею для порівняння судових рішеннях містяться такі правові висновки судів касаційної інстанції:

- в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року зазначено, що оскільки відповідач на момент укладення договору купівлі-продажу квартири не набув права розпорядження нею, то укладений ним договір купівлі-продажу був вчинений з порушенням норм чинного законодавства та є недійсним на підставі норм статей 203, 215 ЦК України;

- в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року вказано, що спірна квартира належала особам на праві спільної сумісної власності подружжя, один з подружжя згідно з нормами частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину - 1/3 частину цієї квартири за заповітом після смерті другого з подружжя та здійснив відчуження 5/6 частин квартири за договором дарування з дотриманням норм статей 203, 215 цього Кодексу, тому скасування заочного рішення у цій справі про визнання права власності на спадкове майно не впливає законність зазначеного договору дарування;

- в ухвалі від 29 вересня 2005 року Верховний Суд України погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для визнання оспорюваних заповітів недійсними відповідно до положень статті 55 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та визнання права власності на частину спадкового майна, оскільки позивачі не довели належними доказами факту, що в період складення заповітів заповідач не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними;

- в ухвалі від 26 січня 2011 року Верховний Суд України скасував судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав порушенням ними норм матеріального та процесуального права, а саме статей 71, 76 ЦК УРСР щодо застосування позовної давності та статті 221 Цивільного процесуального кодексу Української РСР щодо зупинення провадження у справі в разі смерті громадянина, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Отже, порівняння наведених судових рішень судів касаційної інстанції, наданих заявницею для порівняння, із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду зазначених вище судових рішень, передбачені пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки заявниця не надала для порівняння відповідних постанов Верховного Суду України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вказаної вище справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року. У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, Першої київської обласної державної нотаріальної контори, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, треті особи: Головне управління юстиції у Київській області, Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, про визнання недійсним дубліката договору дарування 1/2 частини жилого будинку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину жилого будинку, зобов'язання скасувати його державну реєстрацію, зобов'язання скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2016 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко