Справа № 141/635/16-ц Провадження № 22-ц/772/1281/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 квітня 2014 року між ним та ОСОБА_4 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу 90/100 часток комплексу будівель та споруд, що розташовані по вулиці Чапаєва, 9 в смт. Оратів Вінницької області. Тоді ж ними було досягнути згоди щодо ціни продажу предмета договору. У цей же день ним, як покупцем були повністю виконанні умови договору купівлі-продажу та передано відповідачу кошти в сумі 40 000 грн., однак нотаріально посвідчити цей договір неможливо, оскільки ОСОБА_4 ухиляться від посвідчення договору.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив встановити факт укладення договору купівлі-продажу від 15 квітня 2014 року та визнати за ним право власності на 90/100 часток комплексу будівель та споруд, що розташовані по вулиці Чапаєва, 9 в смт. Оратів Вінницької області.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 15 квітня 2014 року договору купівлі-продажу 90/100 часток комплексу будівель та споруд, а саме: будівлі хлібозаводу площею 510,90 м2 та водонапірної башти, що розташовані по вулиці Чапаєва, 9 в смт. Оратів Вінницької області за ціною 40 000 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 90/100 часток комплексу будівель та споруд, а саме: будівлю хлібозаводу площею 510,90 м2 та водонапірну башту, що розташовані по вулиці Чапаєва, 9 в смт. Оратів Вінницької області.

Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 7 липня 2016 року виправлено описку, допущену у резолютивній частині рішення цього ж суду від 30 червня 2016 року та викладено п. 2 і п. 3 резолютивної частини в такій редакції: «Встановити факт укладення між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 15 квітня 2014 року договору купівлі-продажу 90/100 часток комплексу будівель та споруд, а саме: будівлі хлібозаводу площею 510,90 м2 та водонапірної башти, артскважини, що розташовані по вулиці Чапаєва, 9 в смт. Оратів Вінницької області за ціною 40 000 грн.; визнати за ОСОБА_3 право власності на 90/100 часток комплексу будівель та споруд, а саме: будівлю хлібозаводу площею 510,90 м2 та водонапірну башту, артскважину, що розташовані по вулиці Чапаєва, 9 в смт. Оратів Вінницької області».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який не брав участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права та обовязки, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначав, що оскаржуваним судовим рішення порушенні його права, оскільки він є власником 10/100 часток комплексу будівель та споруд, що розташовані по вулиці Чапаєва, 9 в смт. Оратів Вінницької області, однак його не було повідомлено про продаж частки у праві спільної часткової власності, чим порушено його переважне право на купівлю цієї частки.

У судовому засіданні представники заявника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про отримання повістки, тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи провести у їх відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників заявника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу обєкта нерухомого майна та відбулося його виконання позивачем, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що є підставою для встановлення факту укладення договору купівлі-продажу та визнання права власності на спірне нерухоме майно.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 15 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу 90/100 часток комплексу будівель та споруд, що розташовані по вулиці Чапаєва, 9 в смт. Оратів Вінницької області (а.с.9-10). Тоді ж ними було досягнути згоди щодо ціни продажу предмета договору. У цей же день ОСОБА_3, як покупцем були повністю виконанні умови договору купівлі-продажу та передано відповідачу кошти в сумі 40 000 грн. (а.с.8), однак нотаріально цей договір не посвідчений, оскільки ОСОБА_4 ухиляться від його посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Частиною першою статті 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Однак при розгляді справи суд першої інстанції на зазначені положення уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу в силу ст. 657 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України та не міг бути встановлений факт укладення такого договору, і, відповідно відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Крім того, судом не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однією із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі встановлено не було, встановлений ним факт укладення правочину не може бути підставою для визнання права власності на спірне нерухоме майно.

Окрім цього, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна слідує, що на час укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, власником цього майна був ОСОБА_7, а не ОСОБА_4 Ця обставина підтверджується і довідкою КП Гайсинське МБТІ

№ 429 від 15 травня 2017 року.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином не встановив хто являється власником спірного майна і не перевірив чи являється ОСОБА_4 належним відповідачем у справі.

Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником 10/100 частки комплексу будівель та споруд, що розташовані по вулиці Чапаєва, 9 в смт. Оратів Вінницької області, тобто спірний комплекс належав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобовязаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснюють цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

У порушення зазначених норм права, продавець не повідомив співвласника нерухомого майна про продаж своє частки, позбавивши його на переважне право перед іншими особами на купівлю цього майна.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 1 212 грн. 64 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 212 грн. 64 коп. сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис С.Г. Копаничук

ОСОБА_8 Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький