Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2017 Справа №607/14347/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Осів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Предсавник позивача - адвокат Молень Р.Б. в інтересах ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовує позов тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 04 листопада 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2631. Дарувальником та попереднім власником вказаної квартири був ОСОБА_2, який після дарування квартири позивачу забрав звідти свої речі, передав позивачу ключі від квартири та місце його проживання на даний час не відоме. Разом з тим, відповідач не знявся з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що перешкоджає праву власника на розпорядження зазначеною квартирою.

У судове засідання представник позивача - адвокат Молень Р.Б. подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Як вбачається з Договору дарування серії ВВО № 352208 від 04 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 23,5 кв.м. Зазначений договір зареєстровано в реєстрі за № 2631.

За відомостями адресно-довідкового бюро підрозділу ГУДМС України в Тернопільській області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4

З Рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів від 18 жовтня 1995 року № 840 «Про перейменування вулиць міста і присвоєння номерів будинкам» та Додатку до нього вбачається, що вказаним Рішенням перейменовано будинок АДРЕСА_4

Згідно довідки ДП «Фаворит-3» ПП «Дружба сервіс-житло 1» № 218/1 від 23 листопада 2016 року, громадянин ОСОБА_2, 1949 року народження згідно даних по квартирної карточки зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

За вказаних обставин судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника квартири за адресою: АДРЕСА_1, - ОСОБА_1, у вказаній квартирі не проживає, тому необхідно усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача ОСОБА_2 в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 (двадцять) копійок понесеного судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддяВ. М. Позняк