ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/762/16-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017 року смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого - судді Шабас О.С.,

при секретарі Бойко І.О., Федоровій Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Золочів цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2016 року Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_1, ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнути з відповідачів аліменти на утримання сина щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягненням дітьми повноліття у розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що малолітній ОСОБА_3 вилучений у батьків та перебуває у реабілітаційному центрі - санаторії, так як його батьки - відповідачі по справі - подружжя ОСОБА_3, за численними зверненнями сусідів та працівників соціальних служб мають схильність до зловживання спиртними напоями, не працюють, вихованню сина приділяють недостатньо уваги.

В судове засідання представник позивача з'явилася, просила позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні додатково пояснила, що дана родина дійсно з'явилася у полі зору служби у справах дітей як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Відповідачі притягувалися до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов'язків. У вказаному житлі належні умови для малолітнього ОСОБА_3 не створені. Через аморальний спосіб життя батьків малолітній ОСОБА_3 часто проживає у інших родичів - тітки та племінниці. ОСОБА_4 був вилучений після того, як надійшла чергова скарга на спосіб життя батьків. Під час останнього виходу працівників служби відповідачі перебували у стані алкогольного сп'яніння, дитини у будинку не було. Питання про позбавлення батьківських прав стосовно даної родини, як і відібрання дитини, порушується вже не вперше, проте належних висновків подружжя для себе не зробило: виправивши ситуацію на короткий проміжок часу знов повернулася до аморального способу життя.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання з'явилися, проти задоволення позовних вимог категорично заперечували. Пояснили, що, дійсно, вони є батьками малолітнього ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 його єдиний син, в якому він бачить сенс свого життя, заради нього він покинув пити. З літа 2016 року взагалі не вживає спиртні напої. Визнав, що в нього траплялися факти зловживання алкоголем, проте ніколи вони з дружиною цього не допускали на очах дитини. Завжди під час того, як в них з дружиною траплялися випадки тривалого вживання алкоголю, дитина завчасно перебувала у гостях в своєї тітки чи племінниці, як і в той раз, коли до них до дому в останній раз прийшли представники служби. Після того, як в них було вилучено дитину, вони з жінкою перестали вживати спиртні напої, він працює та забезпечений роботою, як у своїй сільраді, так і заробітках у місті. В будинку вони зробили необхідний ремонт, є запас продуктів харчування, в теплий період року вони мають город. Визнав, що дійсно у будинку є піч, проте цього вони не можуть переробити, так як таким чином в будинку здійснюється опалення, проте ними здійснено ремонт вказаної печі, зараз вона у справному стані. Дружина також підробляє. Вони ніколи не мають заборгованості по сплаті за дитячий садочок дитини. Оскільки дитина в даний час перебуває у санаторії, вони через день відвідують її, кожного разу привозячи харчі або іграшки, бо дуже за ним сумують. ОСОБА_4 щоразу хизується тим, що він там чи не єдиний хлопчик, якого так часто відвідують батьки, але все ж таки просить забрати його до дому, бо сумує за батьками та вже хоче побачити друзів. Відповідач наостанок зауважив, що більше за все бажає, щоб його не позбавляли батьківських прав, так як він бажає сам виховувати свого сина.

Відповідач ОСОБА_2 підтримала пояснення чоловіка та додала, що вона в даний час взагалі не вживає спиртні напої вже тривалий час, намагається підтримувати будинок у чистоті, створити сину належні умови для проживання. Вони з чоловіком обробляли город та забезпечені продуктами харчування. Зауважила, що коли ОСОБА_3 жив з ними, він завжди був нагодований, чистий, охайно одягнений, вони з ним вчили віршики, вчилися рахувати та читати. Дитина розвинута на свій вік. Завжди вчасно отримувала усі необхідні щеплення та лікування в разі потреби. Враховуючи відсутність постійної роботи в її селі, намагається підробляти усіма доступними їй способами. Визнала той факт, що має ще іншу дитину, відносно якої вона позбавлена батьківських прав, що спричиняє їй страждання, проте просила не позбавляти її батьківських прав відносно ОСОБА_3, так як бажає його виховувати та дати йому свою материнську любов. Зауважила, що бажала б, щоб до неї до дому прийшли представники служб з метою здійснення теперішніх умов їхнього життя, проте їй невмотивовано було відмовлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З наданого суду свідоцтва про народження малолітніх вбачається, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження від 08 лютого 2013 року серії НОМЕР_1 (а.с.3).

ОСОБА_5 обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01 червня 2016 року зазначено, що родина проживає по АДРЕСА_1 складається з трьох осіб: батьків та дитини. Батьки дитини не працюють, зловживають спиртними напоями, на неодноразові зауваження не реагують, пічне опалення у будинку потребує ремонту, водогін та водовідведення у будинку відсутнє. Продуктами родина не забезпечена.

01 червня 2016 року ОСОБА_6 як завідуючою АЗПСМ в с. Феськи, було здійснено письмове звернення на адресу голові Феськівської сільської ради, районному педіатру, головному лікарю Золочівської ЦРЛ, начальнику служби у справах дітей. В зверненні ОСОБА_6 зазначала, що 01 червня 2016 року при відвідування родини ОСОБА_2 було виявлено, що ОСОБА_3 вже 2 дні не відвідує садочок, батьки знаходять в стані алкогольного сп'яніння, в кімнаті знаходяться інші люди також у стані сп'яніння.

Наказом служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 03 червня 2016 року №10 ОСОБА_3 тимчасово влаштовано у сім'ю ОСОБА_7

Позивачем в якості доказів неналежної батьківської поведінки відповідачів надано ряд фото, на яких ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнали, що відображені вони та їхній будинок, визнали, що у будинку безлад та вони знаходяться у стані алкогольного сп'яніння. Це відбувалося під час візиту представників служб 01 червня 2016 року.

У наданому суду висновку органу опіки та піклування Золочівської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів зазначається, що вони є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вихованням сина не займаються, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Орган опіки вважав доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_3, 2013 року народження (а.с. 21).

Характеристикою Феськівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області №49 від 05 грудня 2016 року зазначено, що малолітній ОСОБА_3, 2013 року народження, зарахований до садочку 17 березня 2015 року. За час перебування поводив себе чемно, знаходив контакт із іншими дітками та дорослими. Завжди є енергійним та доброзичливим хлопчиком, любить розповідати вірші, грати в рухливі ігри, розповідати вірші. Часто з дому приходив з новими іграшками, книжечками, чітко вмів називати своє ім'я, по батькові, кольори, рахувати у межах 10. До дитячого садочку ходив охайним, чистим, був забезпечений всім необхідним для занять. За час перебування дитини у садочку зауважень до мами не було, вона завжди присутня на батьківських зборах, всі рішення батьківського комітету виконувала одна із перших. У своїх розповідях ОСОБА_3 часто розповідав про маму і тата, кожного дня чекав на них, коли вони заберуть його до дому, із радістю розповідав, як пройшов його день.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка завідуюча АЗПСМ села Феськи Золочівського району, Харківської області ОСОБА_6 пояснила, що родина ОСОБА_3 потрапила у її поле зору, коли в них три роки тому народився хлопчик ОСОБА_3. Ще з перших місяців життя ОСОБА_3 не завжди у належний спосіб виконували свої батьківські обов'язки в плані потреб здоров'я дитини. Свідок повідомила, що їй відомо, що ця родина зловживає спиртними напоями. Проте, коли вони не вживають спиртне, вони нормальна родина. Кілька разів дитина разом із матір'ю була госпіталізована та отримувала необхідне лікування. Проте свідок зауважила, що на свій вік ОСОБА_8 фізично розвинутий на необхідному рівні, не має вад та затримок у розумовому розвитку, має необхідні щеплення, зауважила, що батьки в цьому плані ретельно виконують вказівки лікарів.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка голова Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області ОСОБА_9 пояснила суду, що родина ОСОБА_3 їй добре відома. Свідок вказала, що вона майже постійно разом із іншими членами різних комісій відвідує цю родину через їх схильність до вживання спиртних напоїв. На протязі останнього року в цій родині траплялися випадки тривалого зловживання спиртними напоями. З цього приводу з ними безліч разів проводилися профілактичні бесіди, проте безрезультатно. Хоча в той час, коли подружжя не вживає спиртні напої, вони нормальна родина, а відповідач ОСОБА_1, взагалі, як гарний спеціаліст електрик, періодично забезпечується роботою від сільради. Свідок пояснила, що втомилася від цієї родини, так як їх поведінку через наявність малої дитини необхідно постійно контролювати багатьма органами.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка фахівець із соціальної роботи ОСОБА_10 пояснила суду, що в її повноваження входить відвідування родини ОСОБА_1 як такої, що опинилася у складних життєвих умовах та яка має малолітню дитину. Вона повинна слідкувати за умовами проживання родини, надавати їм консультації та проводити профілактичні бесіди. На протязі останнього року свідок приблизно 11 разів здійснювала вихід до місця проживання даної родини. Лише 5 разів їй вдалося це зробити. В перший її візит вона застала вдома лише відповідачку, ОСОБА_3 знаходився в садочку, відповідач - на роботі. Нею було проведено профілактичну бесіду. Другий раз під час її відвідування свідок застала вдома лише відповідача, який був напідпитку, відповідачки не було вдома, дитина перебувала у садочку, нею знову було проведено профілактичну бесіду. Втретє вона застала відповідачку по дорозі на електричку до міста Харкова. Вчетверте, коли вона відвідувала родину ОСОБА_1, вдома була лише відповідачка, дитина була у садочку, відповідач був на роботі. На п'ятий раз вона застала двома відповідачку та дитину: вони дома були разом, так як дитина хворіла, відповідач був на роботі. В інші рази вона не заставала нікого вдома. Вже після того, як дитина не проживала з батьками, вона знову відвідала родину ОСОБА_1. Свідок зауважила, що в той раз відповідачка була зі слідами побиття, але твереза, обігрівач стояв на підлозі, у хаті було прибрано. Дитину забрали з родини, так як вважали, що відповідачі зможуть знов вживати спиртні напої. Свідок визнала, що, дійсно, відмовила відповідачам у проведенні обстеження теперішніх умов проживання родини ОСОБА_1, проте не змогла пояснити, з яких причин.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила суду, що вона доводиться тіткою малолітньому ОСОБА_3, ОСОБА_2 - це дружина її чоловіка. Свідок пояснила, що під час того, як в житті родини ОСОБА_2 була криза через зловживання спиртними напоями, в неї тимчасово проживав ОСОБА_3, приблизно 2 місяці. Проте цей період минув та відповідачі забрали сина до дому. Вони, дійсно, мають складнощі із алкоголем, проте це ніколи не ставило життя дитини під загрозу. Є добрими батьками, піклуються про свою дитину. ОСОБА_4 на свій вік дуже розвинена дитина, читає віршики, рахує. Навіть коли ОСОБА_8 проживав в неї, відповідачі провідували його, цікавилися його життям. До неї він потрапив у охайному вигляді, ознак надмірної худорлявості чи вад розвитку не мав. Зараз життя подружжя ОСОБА_2 налагодилося, вони чекають на рішення суду та сподіваються повернути сина. В будинку в них облаштовані умови для проживання дитини є іграшки та спальне місце. Вважала, що родина ОСОБА_2 заслуговує на повернення сина.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 повідомила, що вона є знайомою родини ОСОБА_2, особисто знайома із ОСОБА_8. Дуже часто за місцем проживання родини ОСОБА_2 вона відвідує їхню сусідку та полюбляє спілкуватися із ОСОБА_8, бо він дуже приємний та розумний, вихований хлопчик, завжди вітається та залюбки спілкується. Щоб подружжя колись зловживало спиртними напоями при дитині, вона ніколи не бачила. Навпаки, вона неодноразово бачила, як батьки несли ОСОБА_8 гостинці з роботи або сумки з продуктами. У дитини наявні іграшки та все необхідне для розвитку в тій мірі, що можуть забезпечити батьки на рівні їх заробітків. Зауважила, що умови проживання родини, дійсно, не такі комфортні, як би хотілося. В будинку нема водопостачання, проте це старий будинок барачного типу, та це не єдина родина, що поживає у цьому будинку. Крім того, вона сама виросла у цьому будинку в таких умовах, а тому не бачить у цьому нічого поганого або небезпечного, якщо вже так склалося життя. Вважала, що родина ОСОБА_2 заслуговує на повернення сина, вона й далі має намір підтримувати з родиною дружні відносини та надавати допомогу у вихованні ОСОБА_8, якщо у цьому буде потреба чи якщо за допомогою до неї звернуться самі ОСОБА_2.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що він є сусідом подружжя ОСОБА_2. Він є працюючим пенсіонером та рідко буває вдома, проте родина відповідачів перебуває у нього в полі зору, бо їхні квартири розташовані у одному будинку барачного типу. Так, іноді вони з дружиною могли посидіти із ОСОБА_8, так як батько хлопчика постійно працює, а мати іноді мотається по заробітках на електричці, продаючи калину та інші продукти, заробляючи таким чином на життя. Відмітив, що вона дуже старається, хоча це й нелегко. Іноді, кола вона не встигала, просила забрати хлопчика до себе. Відповідача охарактеризував як доброго господаря та сусіда, що завжди прийде на допомогу. ОСОБА_4 свідок охарактеризував як нормальну дитину, що завжди охайна та нагодована. Навіть іноді відмовлявся від того, щоб його погодували у них у гостях, спокусити його можна було лише цукерками. Свідок зауважив, що із відповідачами вони не мають приятельських відносин, а є просто сусідами по будинку, спиртні напої разом ніколи не вживали, будь-яких неприємностей або скандалів через проживання подружжя ОСОБА_2 у їхньому домі ніколи не було, не чув він таких скарг на дану родину і від інших сусідів. Вважав, що вони заслуговують на повернення сина у їхню родину.

При вирішенні спору суд виходив з того, що вини врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції про захист основних прав і свобод, рішеннями ЕСПЛ "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII), Савіни проти України., "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року)., "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року, "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року).

Статтею 8 Конвенції проголошено, що кожен має право на повагу до свого... сімейного життя... Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішеннях ЕСПЛ у справах "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX), "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII) було встановлено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Зокрема, у рішеннях ЕСПЛ по справі "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)), "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, пп. 73 - 76 від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року) п. 61, "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I), "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року констатовано, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків . Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Рішеннями ЕСПЛ "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року) встановлено, що крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Статті 32, 51 Конституції України передбачають, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статті 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Стаття 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до положень ст.ст. 58,59 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування; піклування встановлюється над особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування.

Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, аналізуючи надані в якості доказів матеріали, суд не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_4 та вважає, що таке позбавлення не відповідає інтересами дитини, виходячи з наступного.

Щодо листа звернення ОСОБА_6 про відвідування родини 01 червня 2016 року, то суд, оцінюючи його у сукупності із іншими доказами, доходить висновку, що знайшли своє підтвердження доводи відповідачів про те, що знаючи про свої проблеми з алкоголем, вони могли собі дозволити зловживання ним лише, коли ОСОБА_8 перебував у родичів, тобто все це відбувалося не на очах дитини. Не заперечували цього і допитані свідки, що під час того, як 01 червня 2016 року родину відвідували відповідні служби та було встановлено їхню асоціальну поведінку, дитини у будинку не було.

Аналізуючи наданий позивачем Акт умов обстеження сім'ї суд виходить з того, що відомості, відображені у ньому, частково спростовані особами, що його складали - головою сільради ОСОБА_9, яка зауважувала, що в даний час родина веде нормальний спосіб життя, відповідач забезпечений роботою, в тому числі і від сільради, бо коли не п'є дуже цінується, як гарний спеціаліст. Зазначені у акті відомості про відсутність водогону та водовідведення, наявність пічного опалення у будинку, де проживає родина ОСОБА_2, суд не розцінює як негативні фактори, що характеризують умови життя відповідачів. Вказані обставини не залежать від їх волі, а пояснюються особливостями будівлі, у якій відповідачі винаймають житло, яке можуть собі дозволити на рівні своїх заробітків. Суд також приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_11 про те, що в таких квартирах (у будинках барачного типу) проживає не тільки родина ОСОБА_2, а й ніші мешканці цього будинку.

Крім того, з наданого суду акту обстеження умов проживання родини ОСОБА_2, не вбачається, що належним чином проведено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_8. Так, зокрема, у акті не відображено, чи має він спальне місце, чи забезпечені він місцем для навчання, чи наявні в нього іграшки та шкільне приладдя, чи наявна у будинку їжа. Лише зазначено про незадовільний санітарний стан приміщення, при чому не конкретизовано, у чому це проявляється.

Взагалі, оцінюючи надані в ході розгляду даної справи докази, суд дійшов висновку, що всі письмові докази та свідчення свідків здебільшого стосуються події 01 червня 2016 року, коли відповідачі були виявлені в стані алкогольного сп'яніння у своєму будинку, проте їхнього сина в будинку не було, а він перебував у цей час у родичів. Свідок ОСОБА_10, вказуючи, що майже щомісячно протягом останнього року особисто контролювала родину ОСОБА_2, не навела жодного прикладу, коли б відповідачі перебували в стані алкогольного сп'яніння у присутності дитини. Інші свідки так само події життя родини ОСОБА_2 характеризують абстрактно, окрім подій 01 червня 2016 року, вказуючи, що їм достеменно відомо, що родина зловживає спиртними напоями. Водночас свідок ОСОБА_6 зазначила, що батьки дуже уважно ставляться до рекомендацій лікарів, наданих ними щодо потреб ОСОБА_8, вказівки лікарів ОСОБА_2 виконують сумлінно.

Оцінюючи наданий суду висновок органу опіки та піклування щодо невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків, суд знаходить їх невмотивованими та таким, що не ґрунтуються на достатній доказовій базі. Так, зокрема, у висновку відсутні посилання на конкретні докази, містяться лише абстрактні судження щодо невиконання своїх обов'язків, без конкретизації, в чому саме полягали ці дії, крім того, не зазначено, що було предметом дослідження органу, які дії проведені.

Доказів перебування відповідачів на обліку у відповідних установах, через зловживання спиртними напоями тощо, суду не надано, у висновку на них також відсутнє посилання. Не надано суду і доказів їх притягнення відповідачів до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків.

Доказів соціальної занедбаності малолітнього ОСОБА_8 суду не надано. Навпаки наявні позитивні характеристики хлопчика, як з місця навчання так і з боку родичів та сусідів, про те, що дитина добре фізично розвинута та здорова зауважила також свідок ОСОБА_6 Щодо емоційного статусу дитини, то свідками ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_7, а також письмовою характеристикою з дитячого садочку, підтверджено, що дитина завжди усміхнена, привітна та лагідна, рухлива, відтак вказані обставини суд розцінює як докази достатньо комфортного психоемоційного клімату у родині для дитини.

Крім того, небайдужість до долі свого сина відповідачі виявили і після його вилучення. ОСОБА_14 проходила з ним стаціонарне лікування, а згодом батьки відвідували його у санаторії, що дає підстави судити про наявність родинного зв'язку батьків та хлопчика. На користь цього також свідчать показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, а також характеристика з садочку, де зазначено, з якою радістю ОСОБА_8 зустрічає батьків та як чекає їх кожного дня.

Судом також приймається до уваги, що відповідачі намагаються, по мірі своїх сил, покращити матеріальне становище. Доказів надання їм державних соціальних виплат, з метою допомоги в утриманні родини, суду не надано.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що родина ОСОБА_14 опинилася у складних життєвих обставинах. Маючи невеликий заробіток, вони утримують малолітнього ОСОБА_8, 2013 року народження, відповідно по мірі своїх можливостей піклуються про його розвиток та виховання. Дійсно, допускаючи в певний час неналежні умови для проживання та усвідомлюючи свої проблеми, схильність до зловживання спиртними напоями, реагують на критику з боку контролюючих органів, приводячи до мінімально прийнятного рівень та умови життя. Проте ОСОБА_8 зростає у повній родині, з рідними батьками, на мінімальному рівні забезпечений усім необхідним.

Відтак, виходячи з наданих доказів, суд доходить висновку, що позивачем в розумінні положень ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів неналежного виконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків в тій мірі, щоб була достатня для виправдання такого серйозного втручання у сімейне життя сім'ї та такої виключної міри, як позбавлення їх батьківських прав, із фактичним роз'єднанням родини. Достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України суду не наведено.

За таких обставин суд вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_3 не відповідає інтересами самого ОСОБА_3, та у випадку задоволення позову призведе до порушень прав, гарантованих ст.ст. 32, 51 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист основних прав і свобод. Відтак, суд вважає позовні вимоги про позбавлення батьківських прав передчасними, тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Відповідно, за відсутності підстав для позбавлення батьківських прав відповідачів, ОСОБА_3 має бути повернутий у родину, та буде перебувати на утриманні батьків, як і перебував до його вилучення, в зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення аліментів.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову, а позивач від сплати судового збору звільнений, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись вказаними нормами та положеннями ст.ст. 10,11, 88, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. С.Шабас