Справа № 175/3750/16-ц
Провадження № 2/175/1552/16
Рішення

Іменем України

01 лютого 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Лавриненко І.І.,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш» про зміну дати та формулювання звільнення та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнену позовну заяву та просив предявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, зобов'язавши ТОВ «Айсберг-Фіш» змінити дату звільнення ОСОБА_3 з 05.09.2016 року на фактичний день видачі трудової книжки - 16.08.2016 року, а також просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки в розмірі 14468 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 63 коп. та визнати формулювання причин звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин недійсним, змінивши формулювання звільнення ОСОБА_3, вказавши за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Крім того, представник позивача просив стягнути з ТОВ «Айсберг-Фіш» на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні надала письмові пояснення, у яких заперечувала проти предявленого позову у повному обсязі, зазначивши про те, що звільнення позивача з підприємства здійснено у відповідності до норм чинного законодавства та будь-які порушення з боку відповідача відсутні, тому просила у задоволенні вимог ОСОБА_3 відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_3 наказом від 24.09.2015 року №45/ок з 25.09.2015 року був прийнятий на роботу водієм в Товариство з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш», про що було внесено відомості до трудової книжки.

Після чого 31.12.2015 року відбулося його звільнення згідно з наказом від 31.12.2015 року №59/ок за власним бажанням, про що також було зроблено відповідний запис до трудової книжки, та підставою звільнення в наказі від 31.12.2015 №59/ок зазначено: «заява ОСОБА_3М.».

Вказані обставини встановлені також висновком управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, наданого за відповідною перевіркою на підставі звернення ОСОБА_3

Таким чином, вимога позивача в частині Зобов'язання відповідача змінити дату його звільнення з 05.08.2016 року на фактичний день видачі трудової книжки - 16.08.2016 року, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки єдиною та правильною датою звільнення ОСОБА_3 є саме 31.12.2015 року, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці працівника.

Що стосується вимог ОСОБА_3 в частині визнання формулювання причин звільнення його за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин недійсним та зміни формулювання звільнення - за власним бажанням ст.38 КЗпП України, суд приходить до наступного висновку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у ТОВ «Айзберг-Фіш» наявний наказ від 15.01.2016 №1с/ок, яким було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_3 від 31.12.2015 року №59/ок та підставою скасування визначено службова записка начальника відділу кадрів від 15.01.2016 року, проте особиста заява позивача з проханням відмінити наказ про звільнення за власним бажанням у товаристві відсутня.

Проте, даний наказ від 31.12.2015 року №59/ок був скасований безпідставно і має за своєю суттю характер виключено вольового рішення, оскільки не обґрунтований жодної нормою законодавства про працю. До того ж, до відома ОСОБА_3 не було доведено про те, що Він не є звільненими, продовжуючи табелювати його в період з 04.01.2016 по 31.07.2016 в табелях обліку робочого часу «н».

Крім того, зі спірного наказу №36/ок від 05.08.2016 року вбачається невідповідність обставин справи, зокрема позивача ОСОБА_3 звільнено з підприємства з 31.12.2015 року за прогул без поважних причин, здійснений у період з 04.01.2016 року по 05.08.2016 року, тобто звільнення відбулося раніше ніж сам прогул, що є грубим порушенням трудового законодавства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість і законність вимог позивача в частині визнання формулювання причин звільнення його за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин недійсним, змінивши формулювання звільнення - за власним бажанням ст.38 КЗпП України, та вважає за необхідне їх задовольнити.

Що стосується вимог в частині стягнення суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд приходить до наступного висновку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з моменту звільнення позивача ОСОБА_3 31.12.2015 року та до моменту отримання ним трудової книжки 16.08.2016 року, підприємством не проведено повного розрахунку з працівником по заробітній платі, що визнано також сторонами у судовому засіданні.

З урахуванням норм чинного законодавства, зокрема абз.3 п.2 Порядку №100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (що визначено абз.2 п.8 Порядку № 100).

Зокрема, у судовому засіданні встановлено, що фактична заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становить 2780,00 грн., кількість фактично відпрацюваних робочих днів за два останні місяці роботи складає 44 дні, таким чином, розмір середньоденної заробітної плати за день складає 63,18 грн. (= 2780:44) і розмір даної суми визнано позивачем у своєму позові та представником відповідача у своїх письмових запереченнях.

Таким чином, за розрахунком середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (затримку видачі трудової книжки) за період з січня по 16 серпня 2016 року, розмір суми середньої заробітної плати становить 9792,90 грн., яка складається з наступного (155 робочих днів * 63,18 грн. розмір середньоденної заробітної плати за день), зокрема робочі дні за:

-січень 2016 року - 19 робочих днів;

-лютий 2016 року - 21 робочих днів;

-березень 2016 року - 22 робочих днів;

-квітень 2016 року - 21 робочих днів;

-травень 2016 року - 19 робочих днів;

-червень 2016 року - 20 робочих днів;

-липень 2016 року - 21 робочих днів;

-серпень 2016 року - 12 робочих днів (з 01 по 15 серпня).

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки, стягнувши суму встановлену судом в розмірі саме 9792,90 грн.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає їх також обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки він зазнав душевних страждань внаслідок протиправних дій відповідача.

Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди позивачу до 1000,00 гривень, вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати понесеним моральним страждання позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь Держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212, 215, 214, 224, 367 ЦПК України, ст. 261 ЦК України, ст.ст. 21, 95, 47, 116, 117, 233, КЗпП України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш» про зміну дати та формування звільнення та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш»

() на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримку видачі трудової книжки в розмірі 9792,90 (девять тисяч сімсот девяносто дві) грн. 90 коп.

Визнати формулювання причин звільнення ОСОБА_3 за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин недійсним.

Змінити формулювання звільнення ОСОБА_3, вказавши формулювання звільнення: «За власним бажанням ст. 38 КЗпП України».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш»

() на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.

Іншу частину позовних вимог ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-Фіш»

() на користь Держави суму судового збору в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров