Справа№592/1457/16-ц
Провадження №2/592/42/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю: секретаря судового засідання: Троценко Ю. Ю. ,

представника позивачки: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки: ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою, -

В С Т А Н О В И В :

12.02.2016 року представник позивачки ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання поруки припиненою, в якому він зазначив про те, що згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Він повідомив про те, що позивачка проживає за адресою: 40000, АДРЕСА_1, що відноситься до Копаківського району м. Суми. Між АКІБ УкрСиббанк (нова назва публічне акціонерне товариство УкрСиббанк , що є правонаступником АКІБ УкрСиббанк ) та ОСОБА_4 (позичальником) 11.09.2008 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4 по кредитному договору між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_3 11.09.2008 року було укладено договір поруки № 228090. Відповідно до умов договору поруки кредитор (відповідач) не вправі без згоди поручителя (позивача) змінювати умови договору кредиту з позичальником, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. П. 1.2.9. передбачає, що відсоткова ставка встановлюється у розмірі 8,7 % річних. З довідки-розрахунку за договором кредиту вбачається, що відповідач в одноособовому порядку збільшив відсоткову ставку з 8,7 % річних до 17,4 % річних. Таким чином, збільшення відсоткової ставки було здійснено в односторонньому порядку, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя в частині збільшення розміру нарахованих процентів за користування кредитними коштами. В п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 27.09.2012 року зазначено про те, що, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на. захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст. ст. 3, 12 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена) . Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких колісна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. В правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-73цс12 зазначено про те, що за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком. Ураховуючи викладене, висновок суду касаційної інстанції про те, що ч. 1 ст. 559 ЦК України не передбачає припинення поруки внаслідок збільшення розміру відповідальності поручителя, є помилковим. Необхідно звернути увагу на те, що порука також припинилася, оскільки банком вимога до поручителя не була заявлена у межах шести місяців від дня настання строку погашення чергового платежу за кредитним договором, строк сплати яких встановлено у додатку до кредитного договору (графік погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому) . Так, в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року, прийнятій з вказаних мотивів неоднакового застосування законодавства зазначено, що вказана наступна правова позиція у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України) ; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України) ; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги) , якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України) . Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову) , кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення предявлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України можна дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання, у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем. Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Черговий платіж за основним зобовязанням в повному обсязі був здійснений 30.09.2014 року, а після нього по тілу кредиту виникла прострочена заборгованість, при цьому письмова вимога направлена 01.07.2015 року та позов про стягнення заборгованості поданий 06.08.2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку. Таким чином, оскільки право на припинення зобовязання за договором поруки не визнано ПАТ УкрСиббанк , тому права поручителя підлягають захисту шляхом визнанню поруки такою, що припинена в судовому порядку. На підставі вищевикладеного та у відповідності до вимог ст. ст. 526, 559 ЦК України, ст. ст. 10, 27, 31, 60 ЦПК України, він просив суд визнати такою, що припинена поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 11.09.2008 року № 228090 (а. с. 2 5) .

19.04.2016 року представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надав до канцелярії Ковпаківського районного суд м. Суми заперечення проти позову, в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/1457/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ УкрСиббанк про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України особи, що приймають участь у справі мають право, зокрема, надавати письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Керуючись вищезазначеною нормою, відповідач вважає за необхідне надати суду наступні пояснення. Між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (з 21.12.2009 року публічне акціонерне товариство УкрСиббанк ) та ОСОБА_4, укладено договір про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 11.09.2008 року з наступними змінами відповідно до додаткових угод № 1 від 06.02.2009 року та № 2 від 11.02.2009 року. В забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника по вказаному кредитному договору була прийнята порука ОСОБА_3 згідно договору поруки № 228090 від 11.09.2008 року. Позивачка в позовній заяві посилається на те, що по кредитному договору № 0 від 11.09.2008 року збільшена відсоткова ставка з 8,7 % річних до 17,40 % річних (на підтвердження своїх слів доказів не надала) , і при цьому вказує, що банк начебто не повідомив її, як поручителя, і вважає, що внаслідок цих обставин її відповідальність за кредитним договором було збільшено без згоди. Тому вона вважає, що порука є припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Такі висловлювання спростовуються, зважаючи на наступне. Відповідно до умов договору поруки позивачка взяла на себе обовязок солідарно відповідати за зобовязаннями позичальника за кредитним договором. Відповідно до п. 5.1. договору поруки йому були відомі умови основного договору, з якими він погоджувався. За умовами п. 5.1 вказаного договору, позивачка як поручитель, дала згоду на зміну основного зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Основним договором, а саме: п. 1.2.9. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2008 року встановлено, що за користування кредитним коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 8,700 % річних. П. 1.1.1. кредитного договору вказує, підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеною у правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ УкрСиббанк , затверджених рішенням продуктово-тарифного комітету АКІБ УкрСиббанк (протокол № 243 від 21.08.2008 року) із усіма змінами і доповненнями пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому договорі та правилах. П. 1.1.2. передбачено, що правила, після підписання сторонами договору, стають його невідємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та правилах. П. 1.1.3 кредитного договору, зазначає, що підписи сторін під цим договором вважаються одночасно підписами під правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору, правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору. Терміни повернення кредиту встановлені в графіку погашення кредиту, згідно з додатком № 1 до договору. Кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості: 01.09.2023 року. При цьому згідно умов договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту. Отже, зміна відсоткової ставки з 8,7 % річних до 17,4 % річних передбачена основним договором (договором про надання споживчого кредиту) . Кредитний договір та договір поруки оформлені згідно вимог цивільного законодавства, скріплені підписами працівника ПАТ УкрСиббанк та печатками з однієї сторони і підписами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договорів та їх укладення. Позивачка була проінформована та усвідомлювала про можливість зміни розміру відсоткової ставки у звязку із порушенням позичальником умов кредитного договору в частині повернення кредитних коштів. П. 1.3 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу) , сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідно до п. 1.4 договору поруки, відповідальність поручителя та боржника є солідарною, отже, позовні вимоги ПАТ УкрСиббанк до підписами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості є цілком законним. Відповідно до наданих вище пояснень представник відповідача вбачає, що позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим є необґрунтованими, оскільки на вимогу ч. 1 ст. 559 ЦК України позивачкою не доведено того, що мають місце обставини збільшення обсягу її відповідальності, як поручителя, шляхом зміни основного зобовязання без її згоди. Із поданого розрахунку, що знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін позивачкою, їй нараховано проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.2.9. з дня виникнення простроченої суми основного боргу та припинено таке нарахування з кожного моменту погашення такої заборгованості, що не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя в розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012 року судам розяснено, що обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя) , а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Позивачка погодилася нести відповідальність за позичальника за кредитним договором, за умовами якого банк мав право збільшувати розмір кредитної ставки, вона була обізнана про ці умови. Доказів, які б вказували на те, що банк збільшив процентну ставку і таке збільшення відбулося з порушенням встановленого кредитним договором порядку, не надано. Аналогічну правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 12.02.2014 року по справі № 6-41517св13 та 28.05.2014 року по справі № 6-6596св14. Відповідно до умов договору поруки поручитель зобовязується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору, відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Висновки позивачки про те, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України є хибними, оскільки згідно ч. 1 ст. 251, ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно п. 3.1. договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. П. 1.2. договору поруки визначено, що поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема: - сума основного договору 80000,00 доларів США; - термін виконання основного зобовязання 11.09.2023 року. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч. 2 ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання повного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Несплата чергового платежу, на умовах договору про надання споживчого кредиту, положень ст. 1050 ЦК України, надає кредитору право на предявлення вимог щодо повного погашення заборгованості. Крім цього, прострочення виконання зобовязань за умовами ст. ст. 533, 534 ЦК України, положень п. 2.2. договорів поруки, кредитор має право предявити свої вимоги до поручителя. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що при укладенні договору поруки сторони не складали будь-який графік платежів, натомість п. п. 1.1. , 1.2. договору поруки сторонами підтверджено, що поручитель відповідає за повернення всієї суми кредиту, термін повернення якого становить 11.09.2023 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інший термін виконання такого зобовязань (інший термін виконання зобовязань згідно з розділом 6 правил, які є невідємною частиною договору, передбачено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку) . Тобто, поручитель відповідає за всю суму кредиту, а не його частину чи виконання частинами, відтак припинення поруки в частині зобовязань суперечить як суті поруки як способу забезпечення зобовязань, так і умовам договору поруки. За кредитним договором позичальнику надано кредит, встановлено зобовязання по поверненню кредитних коштів, відсотків та інших платежів, визначених умовами кредитного договору та встановлено порядок виконання зобовязання частинами (щомісячно) . Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) , то в разі прострочення повернення чергової частими позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином, з огляду на це, спірні відносини передбачають солідарний обовязок позивача за виконання зобовязань позичальника в повному обсязі, враховуючи строк зобовязання та передбачають можливість виконання цього зобовязання частинами. Відповідно до ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Часткове погашення зобовязання, визначене умовами кредитного договору шляхом щомісячного погашення не є встановленням окремих зобовязань, а є визначенням порядку виконання зобовязання частинами, що повністю відповідає вимогам ст. ст. 529, 1050 ЦК України. Крім цього, ст. 559 ЦК України не передбачає можливості часткового припинення поруки. Припинення поруки повязується з настанням строку виконання основного зобовязання, а не після настання строку виконання частинами. Невиконання свого обовязку щодо виконання зобовязання частинами не змінює строк повного зобовязання, а свідчить про порушення порядку часткового виконання зобовязань, визначеного умовами кредитного договору, враховуючи приписи ст. 529 ЦК України, та тягне за собою наслідки, визначені ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Строк виконання основного зобовязанням визначений умовами кредитного договору - не пізніше 11.09.2023 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору, що підтверджується положеннями п. 1.2.2. кредитного договору. Таким чином, перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається настанням строку виконання основного зобовязання у повному обсязі 11.09.2023 року або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів згідно розділу 6 правил до кредитного договору. Зокрема, згідно розділу 6, банк направив вимогу як боржнику за № 30-11/26588 від 01.07.2015 року, так і поручителю № 30-11/26589 від 01.07.2015 року, в яких, зокрема, було зазначено, що при невиконанні цих вимог, а саме: погашення простроченого зобовязання, на протязі 32 календарного дня з моменту їх отримання, банк вимагатиме дострокове виконання зобовязання щодо повернення всієї заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог, право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня дати відправлення даної вимоги. Оскільки дані вимоги залишились без відповідного реагування боржником та поручителем, тому банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за невиконання умов договору та 04.08.2015 року предявив позов до позивачки та позичальника, який находиться на розгляді в Ковпаківському районному суді м. Суми, справа № 591/5742/15-ц. Враховуючи той факт, що позивач ПАТ УкрСиббанк предявив позов щодо солідарного стягнення з відповідачів 04.08.2015 року, тобто порука не є припиненою. Зазначена позиція підтверджується постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012 року, в п. 24 якої розяснено про те, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору) , так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, позивачка дійшла хибного висновку про те, що договором поруки не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється. Згідно практики Верховного Суду України, викладеній в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин, у випадку, якщо договором поруки вищеназвана дата не встановлена та не передбачена, то відповідно до законодавства України визначає факт відсутності строку поруки в розумінні положень параграфу 3 глави 49 книги 5 ЦК України. Отже, під час укладення договору поруки позивачка та позичальник повністю погоджувалися з умовами договору та підтвердили, що ознайомлені у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Також потрібно зазначити, що, позивачка отримавши свій примірник договору поруки, не позбавлена права в разі незгоди з умовами договору та якщо вбачала порушення своїх прав, відмовитися від укладення договору або запропонувати у письмовому вигляді ті умови, які вона вважала б за необхідне зазначити в договорі (ст. 646 ЦК України) . І, насамкінець, договір поруки було укладено 11.09.2008 року. Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим лише 12.02.2016 року. В своєму позові позивачка посилається на численні порушення при укладенні зазначеного правочину. Даний факт освідчить про те, що позивачка звернулась до суду через 7 років після вчинення зазначеного правочину. Ст. 256 ЦК України дає визначення поняттю Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, подана позовна заява не відповідає дійсності та не обґрунтована. Відповідно до вищевказаних пояснень, та керуючись ст. 559 ЦК України, ст. ст. 27, 60 ЦПК раїни, договором про надання споживчого кредиту, договором поруки, він просив застосувати наслідки спливу позовної давності до позову ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовної заяви про визнання договору поруки припиненим (а. с. 33 38) .

09.08.2016 року представник відповідача за довіреністю ОСОБА_5 надав до канцелярії Ковпаківського районного суд м. Суми заперечення проти позову, в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ПАТ УкрСиббанк про визнання договору поруки припиненим. АТ УкрСиббанк не погоджується з доводами позивачки з наступних підстав. Позивачка не заперечує, що між АТ УкрСиббанк та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2008 року, відповідно до умов якого позичальник отримав 80000 доларів США. Відповідно до п. 1.2.9. за користування кредитним коштами процентна ставка встановлена в розмірі 8,7 % (процентів) річних. Відповідно до п. 3.1 підписання договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ УкрСиббанк , які є невідємною частиною договору. Для забезпечення виконання умов кредитного договору між АТ УкрСиббанк та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 228090 від 11.09.2008 року. Позивачка безпідставно посилається на неправомірне підвищення процентної ставки з 8,7 % до 17,4 % річних, тобто збільшення процентної ставки вдвічі. Відповідно до п. 1.3.1. Правил за користування кредитним коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу. Таким чином, нарахування подвійної процентної ставки на прострочену, своєчасно не повернуту, суму основного зобовязання за кредитом не є збільшенням відсоткової ставки. Відповідно до п. 1.2. договору поруки № 228090 від 11.09.2008 року. Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору. Позивачка стверджує про те, що у звязку з непредявленням позивачем до неї вимоги на протязі шести місяців з дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором, порука припинилася згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України. Він спростовує дане твердження наступним. Верховним Судом України 27.01.2016 року в постанові по справі № 6-990цс15 викладено таку правову позицію. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання та зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України) , від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ УкрСиббанк , зокрема, розділом 6-м передбачений порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку в разі порушення позичальником кредитної дисципліни, а саме: термін кредиту вважається таким, що настав, якщо: - позичальник протягом 31 дня від дня одержання від банку відповідної вимоги не усунув порушень умов кредитного договору; - на 41 день від дня направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту в разі неотримання ним цієї вимоги з підстави зміни адреси або з інших причин. Вимогами за вих. № № 30-11/26589, № 30-11/26588 від 01.07.2015 року АТ УкрСиббанк на виконання розділу 6-го кредитного направлено рекомендованими листами відповідні вимоги відповідачам за адресою їх проживання. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали вимоги 13.07.2015 року, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Тож, датою відправлення вимоги в адресу ОСОБА_3 є 01.07.2015 року і, враховуючи те, що цю вимогу нею отримано 13.07.2015 року, новим строком виконання зобовязань за кредитним договором є 14.08.2015 року (13.07.2015 року + 31 (тридцять один календарний день) . Тож, саме починаючи з 14.08.2015 року, відповідно до викладеної вище правової позиції Верховного Суду України, розпочався сплив шестимісячного строку предявлення позову до поручителя ОСОБА_3 а саме: з 14.08.2015 року і такий строк сплинув би 15.04.2016 року. Позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів до Ковпаківського районного суду м. Суми банком подано 06.08.2015 року, а провадження у справі відкрито 21.08.2015 року, про що свідчить ухвала суду. Отже, позов до поручителя ОСОБА_3 подано банком в межах шестимісячного строку від дня настання виконання зобовязань за кредитним договором, тобто у повній відповідності з вимогами ч. 4 ст. 559 ЦК України і у відповідності з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України також в постановах від 10.09.2014 року у справі № 6-32цс14, від 21.01.2015 року у справі № 6-190цс14. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Як зазначено вище, банком було дотримано строк звернення до поручителя ОСОБА_3 з вимогою, і з позовом. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 5, 27, 128 ЦПК України, він просив: 1. Долучити дані заперечення до матеріалів справи. 2. Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за необґрунтованістю та безпідставністю вимог (а. с. 106 108) .

24.01.2017 року в судове засідання позивачка ОСОБА_3, її представник за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_4, представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 не зявилися. Про місто, дату та час розгляду справи вони були повідомлені належним чином.

Відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивачки ОСОБА_3 , її представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки ОСОБА_3. Р. В. , представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2 , що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ст. ст. 158, 169 ЦПК України.

Ознайомившись з позовною заявою, доданими до неї копіями документів, з заявою (клопотанням) про застосування позовної давності, з доданими копіями документів, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, дослідивши судові рішення, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі вільного доступу, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Судовим розглядом було встановлено, що 11.09.2008 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_4, був укладений договір про надання споживчого кредиту з правилами № 0, згідно п. п. 1.2.1. якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 80000 доларів США на споживчі потреби строком на 20 років, зі сплатою за користування кредитними коштами 8,7 % річних, з кінцевим терміном повернення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами не пізніше 10.09.2038 року (а. с. 10, 11) .

В забезпечення виконання грошового зобовязання за вказаним договором 11.09.2008 року між банком та позивачкою був укладений договір поруки № 228090 (а. с. 6 8) .

Згідно п. 3.1. даного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобовязань боржника в рахунок виконання зобовязань за основним договором, в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане першою (а. с. 6) .

За умовами п. 1.4. зазначеного договору відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Отже, поручитель зобовязався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 11.09.2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (п. 1.1.) .

Згідно п. 2.1. у випадку зміни умов основного договору поручитель, підписанням цього договору, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін.

Не зважаючи на це, 11.02.2009 року між позивачкою та банком була підписана додаткова угода № 1 до договору поруки № 228090 від 11.09.2008 року (згода забезпечувати змінене зобовязання) , згідно п. 1. якого поручитель надав свою згоду на зміну основного зобовязання (а. с. 9) .

З наведеного вбачається, що надання поручителем згоди на зміну основного зобовязання не свідчить про збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором, за виконання якого поручилася позивачка.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Із змісту вказаної норми вбачається, що припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя) , а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання.

При цьому, виходячи із умов кредитного договору, порядок збільшення розміру процентної ставки не змінився.

Оскільки межі можливого збільшення банком процентної ставки встановлені не були, то відсутні підстави вважати, що їх встановлення сторонами кредитного договору при настанні певних обставин у конкретних розмірах призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що є підставою для припинення поруки.

ОСОБА_3 погодилася нести відповідальність за позичальника за кредитним договором, за умовами якого банк мав право збільшувати розмір кредитної ставки, вона була обізнана про ці умови.

Доказів, які б вказували на те, що банк збільшив процентну ставку і таке збільшення відбулося з порушенням встановленого кредитним договором порядку, ані позивачкою, ані її представником надано не було.

Таким чином, оскільки зобовязання за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 11.09.2008 року ані позивачкою, ані третьою особою дотепер не виконані, а отже, вказані зобовязання не припинилися, оскільки позивачка (поручитель) в дійсності надала згоду на зміну зобовязання, оскільки ані позивачка, ані її представник не надали суду будь-яких переконливих доказів збільшення обсягу відповідальності позивачки (поручителя) , як то довідки-розрахунку за договором кредиту, тощо, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки: ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою слід відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 213 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства УкрСиббанк , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки: ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков