Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

за участі секретаря - Петраш Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Чорнобаївського району про визнання права в порядку спадкування на завершення процедури приватизації та зобов"язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права в порядку спадкування після смерті батька на завершення процедури приватизації земельної ділянки, площею 0,40 га, розташованої в с. Новоселиця Чорнобаївського району, вул. Шевченка, 22, та зобов"язання сільську раду надати дозвіл на виготовлення відповідної технічної документації для отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Мотивує позов тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 Спадщину прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину. Також рішенням суду було визнано за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок в с. Новоселиця вул. Шевченка, 22. Разом з тим, померлий не встиг завершити процедуру приватизації земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок.

В судове засідання позивач не з»явилася. 02 лютого 2017 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вона вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області представника не направила. До суду надійшла письмова заява від сільського голови про розгляд справи без участі представника сільської ради. Проти задоволення позову не заперечують.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3, згідно свідоцтва про укладення шлюбу а.с.12) є дочкою ОСОБА_3 (копія свідоцтва про народження, а.с. 11).

29 вересня 2002 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, а.с. 7).

У відповідності до п. 1,2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

За положеннями ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно положень ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазанчені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що спадщину померлого як спадкоємець за заповітом прийняла його донька ОСОБА_1 (копія заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, копія рішення суду, а.с. 8-10). До складу спадщини входили: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, будинок з надвірними спорудами за адресою: с. Новоселиця Чорнобаївського району, вул. Шевченка, 22.

Разом з тим, правовстановлюючий документ на земельну ділянку, на якій розміщений вказаний будинок, спадкодавцем за життя не отримувався.

Згідно виписки з рішення ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів від 22.12.1995 року (а.с. 13) ОСОБА_3 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Новоселиця, вул. Леніна, 22. В подальшому назву вулиці було змінено на «Шевченка» (а.с.14).

Пунками 1, 3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1996 «Про приватизацію земельних ділянок» (чинним на час прийняття вказаного рішення) було постановлено сільським, селищним, міським радам народних депутатів забезпечити передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України (в редакції чинній на день смерті спадкодавця) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до роз»яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність для задоволення позовних вимог в частині визнання за позовачем права на завершення процедури приватизації земельної ділянки, оскільки вони є обґрунтованими з огляду на вищенаведені обставини.

Щодо вимог про зобов"язання відповідача надати дозвіл на виготовлення відповідної технічної документації для отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку слід зазначити насутпне.

Як зазначалося вище, у відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права і згідно ст 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свободж чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач порушує її права, відмовляючи в наданні дозволу на виготовлення відповідної технічної документації для отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку і така відмова суперечить чинному законодавству.

З цих підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Чорнобаївського району про визнання права в порядку спадкування на завершення процедури приватизації та зобов"язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 29 вересня 2002 року, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,40 га, що розташована за адресою: Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Новоселиця, вул. Шевченка, 22.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Кваша