провадження № 2/243/562/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Гуменному М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Словянського району Донецької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 селищної ради Словянського району Донецької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 19 травня 2009 року помер її батько ОСОБА_3. За життя, 12 травня 2004 року батько склав заповіт, посвідчений секретарем Райгородської селищної ради Словянського району Донецької області ОСОБА_4 по реєстру № 94, яким все належне йому майно на все те, що по закону він буде мати на момент смерті він заповів позивачці. В склад спадщини після померлого батька увійшов житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та земельна ділянка площею 0,0708 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по вул. Гагаріна, 40 в смт Райгородок Словянського району Донецької області. Позивачка прийняла спадщину після смерті батька в установленому законом порядку. 09 грудня 2016 року ОСОБА_5 нотаріус Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_6. видала позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 40 по вул. Гагаріна в смт Райгородок, а у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту на земельну ділянку розміром 0,0708 га, розташовану на території Райгородської селищної ради Словянського району Донецької області в смт Райгородок по вул. Гагаріна, 40, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) категорія земель землі житлової та громадської забудови, відмовила. Причиною відмови стала відсутність правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку на імя померлого. Так, ОСОБА_5 акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ДН № 037017, виданий Райгородською селищною радою Словянського району Донецької області 20 липня 2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку за №2407 на імя ОСОБА_7, в той час як спадкодавцем є ОСОБА_3. Спадковий житловий будинок №40 по вул. Гагаріна в смт Райгородок належав померлому батькові на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 1989 року , в якому прізвище батька ОСОБА_3, імя ОСОБА_3, по - батькові ОСОБА_8. При видачі батькові Державного акту на земельну ділянку як власнику житлового будинку, що розташований на земельній ділянці по вул. Гагаріна , 40 в смт Райгородок, був неправильно зроблений переклад з російської мови «Степанович» на українську мову «Стехфанович» і в ОСОБА_5 на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДН №037017 виданому ОСОБА_2 селищною радою 20 липня 2000 року помилково записано «Романенко Василь Стехфанович». У звязку із наведеним, позивачка просила суд ухвалити рішення яким встановити факт належності її батьку ОСОБА_3 який помер 19 травня 2009 року у с. Ройгородку Словянського району Донецької області, державного акту на право приватної власності на землю серія: 111-ДН №037017, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів за №2407 від 20 липня 2000 року; визнати за позивачкою ОСОБА_1, як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 19 травня 2009 року у с. Ройгородку Словянського району Донецької області, право власності на земельну ділянку площею 0,0708 гектарів, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Райгородок, вул. Гагаріна, 40 яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія: 111-ДН №037017, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів за №2407 від 20 липня 2000 року належала ОСОБА_3, який помер 19 травня 2009 року.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9, яка діє на підставі договору на представництво інтересів від 26 грудня 2016 року, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявились, надали суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Словянського району Донецької, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, на адресу суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника Ради, рішення винести на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

У судовому засіданні було встановлено, що 19 травня 2009 року помер ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_10: І-НО № 389122 (а.с. 8).

Згідно із свідоцтвом про народження позивачки, серія 1-УЗ №201651, вона народилась 01 січня 1966 року. Її батьками записані російською мовою: «Романенко Василий Степанович» та «Романенко Нина Дмитриевна».

За життя, 12 травня 2004 року ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений секретарем Райгородської селищної ради Словенського району Донецької області ОСОБА_4 по реєстру № 94, яким все належне йому майно на все те, на що він по закону буде мати право, заповів позивачці ОСОБА_1 (а.с. 9).

До складу спадщини після померлого ОСОБА_3 увійшов житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та земельна ділянка площею 0,0708 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані по вул. Гагаріна, 40 в смт Райгородок Словянського району Донецької області. Будинок належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 1989 року зареєстрованого державним нотаріусом в реєстрі за №1545. А земельна ділянка на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ДН № 037017, виданого Райгородською селищною радою Словянського району Донецької області 20 липня 2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку за №2407.

Позивачка прийняла спадщину після смерті батька в установленому законом порядку, звернувшись 15 жовтня 2009 року із відповідною заявою до нотаріуса Другої Словянської державної нотаріальної контори.

09 грудня 2016 року державний нотаріус Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_6 видала позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 40 по вул. Гагаріна в смт Райгородок (а.с. 14).

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту на земельну ділянку розміром 0,0708га, розташовану на території Райгородської селищної ради Словянського району Донецької області в смт Райгородок по вул. Гагаріна, 40, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) категорія земель землі житлової та громадської забудови, нотаріус позивачці відмовила.

Причиною відмови стала відсутність правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку на імя померлого, оскільки ОСОБА_5 акт на право власності на вказану земельну ділянку виданий на імя ОСОБА_7, в той час як спадкодавцем є ОСОБА_3 (а.с. 18).

Наведені обставини також підтверджується отриманими на запит суду матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_3 (зареєстрована в спадковому реєстрі за № 48281762).

Згідно із повідомленням відділу Держгеокадастру у Словянському районі, №9-28-0.1-71/2-17 від 03 лютого 2017 року, земельна ділянка розташована за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Райгородок, вул. Гагаріна, 40, станом на 01 січня 2013 року перебуває у власності ОСОБА_7, на підставі державного акту ДН №037017 від 20 липня 2000 року зареєстрованого за №2407.

Згідно із свідоцтвом про народження, ОСОБА_3, народився 03 вересня 1930 року у с. Райгородок Словянського району Донецької області. У свідоцтві про народження його прізвище, імя та по-батькові російською мовою зазначені як: ОСОБА_3 (а.с. 10).

Згідно із паспортом громадянина України ВС 836418, ОСОБА_3 народився 03 вересня 1930 року у с. Райгородок Словянського району Донецької області. Написання по-батькові ОСОБА_3 російською мовою у паспорті повністю співпадає із його написанням в свідоцтві про народженні, а саме ОСОБА_8 (а.с. 11).

Як видно із трудової книжки (ос. справа №9) спадкодавця ОСОБА_3, власник трудової книжки російською мовою зазначений як: «Романенко Василий Степанович» (а.с. 13).

У пенсійному посвідченні ОСОБА_3 російською мовою записаний як: «Романенко Василий Степанович» (а.с. 13).

Відповідно складеного спадкодавцем заповіту від 12 травня 2004 року, українською мовою він зазначений як ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно із посвідченням водія ЯНА №364743 ОСОБА_3, воно видане на імя саме ОСОБА_3, який народився 03 вересня 1930 року в Донецькій області (а.с. 13).

Згідно із свідоцтвом про народження позивачки, серія 1-УЗ №201651. Її батьком російською мовою записаний: «Романенко Василий Степанович».

В договорі купівлі - продажу від 28 листопада 1989 року, на підставі якого спадкодавцю ОСОБА_3 належав будинок №40 по вул. Гагаріна у с. Райгородку, прізвище батька позивачки зазначене - ОСОБА_3, імя ОСОБА_3, по - батькові ОСОБА_8.

Згідно із довідкою КП «БТІ» №3285-18/0.54101 від 02 грудня 2016 року, власником будинку №40 по вул. Гагаріна с. Райгородок Словянського району Донецької області є ОСОБА_3 (а.с. 12).

Втім, як видно із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ДН № 037017, виданого Райгородською селищною радою Словянського району Донецької області 20 липня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку за №2407, імя власника зазначене - ОСОБА_7, який мешкає за адресою: с. Райгородок Словянського району, вул. Гагаріна, буд. 40 (а.с. 19 з.б).

Відповідно до п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце, час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з імям, по-батькові, прізвищем, місцем та часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження, або у паспорті.

Приписами п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документа, а саме, належності державного акту на право приватної власності на землю, має для позивачки ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення позивачкою своїх спадкових прав, оскільки при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку саме з тієї підстави, що зазначене по-батькові спадкодавця в державному акті не збігається із його по-батькові в документах, що встановлюють його особу.

Досліджені в ході судового розгляду докази у своїй сукупності, достовірно свідчать про належність спірного документа саме спадкодавцю ОСОБА_3.

Так та обставина, що вказаний державний акт про право приватної власності на землю належить саме померлому ОСОБА_3 підтверджується даними його паспорту, свідоцтва про народження, пенсійного посвідчення, посвідчення водія, трудової книжки тощо, у яких повністю збігаються прізвище, ім'я та по-батькові спадкодавця, як то «Романенко Василь Степанович», а також місце його народження - між собою та такими ж даними, зазначеними у спірному ОСОБА_5 акті. Суд приймає до уваги перелічені докази, оскільки вони не містять внутрішніх протиріч, узгоджуються з вищевказаними дослідженими у судовому засіданні доказами, а також із даними Державного акту, де міститься запис про належність на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,0708 гектарів, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Райгородок, вул. Гагаріна, 40, яка розташована за тією ж адресою, що і будинок, який, як достовірно встановлено у судовому засіданні належав спадкодавцю ОСОБА_3, та на який позивачка отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування.

Взаємозвязок досліджених судом доказів та їх належна оцінка, дає підстави вважати, що правовстановлюючий документ: ОСОБА_5 акт на право приватної власності на землю серія: ІІІ-ДН №037017, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів за №2407 від 20 липня 2000 року, фактично належить саме спадкодавцю ОСОБА_3, який помер 19 травня 2009 року, у звязку із чим, позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Приписами ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно ЗУ «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI, припинена видача державних актів на землю. Виконання функцій із державної реєстрації прав на земельні ділянки покладено на органи Укрдержреєстру. Отримання дублікату державного акту законодавчо не передбачений.

Статтею 126 ЗК (у редакції Закону України від 07.липня 2011року № 3613-VI) встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку, при її формуванні, посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на обєкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У пункті 22-1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року зазначено, що відповідно до статей 1225 ЦК ( 435-15 ) і 131 ЗК ( 2768-14 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Зазначене також передбачене п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, Відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як встановлено у судовому засіданні і видно із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 отримав у власність спірну земельну ділянку на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, однак як було достовірно встановлено у судовому засіданні вказаний державний акт містить помилку в написанні по-батькові спадкодавця, за життя право власності на неї у встановленому законом порядку спадкодавець не зареєстрував. Позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, вона прийняла спадщину, однак позбавлена можливості оформити належне їй право власності на земельну ділянку після смерті свого батька відповідно вимог закону оскільки правовстановлюючий документ який би посвідчив право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку відсутній, а останній помер.

Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б претендували на вказану земельну ділянку розташовану за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Райгородок, вул. Гагаріна, 40 не має.

З огляду на викладене, аналізуючи норми законодавства та враховуючи розяснення ВССУ, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка за життя дійсно належала ОСОБА_3 та увійшла до складу спадщини після його смерті. Позивачка є спадкоємцем за заповітом після його смерті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328, 373, 374, 392, 1216- 1218, 1220, 1221, 1222, 1223,ч.1ст.1225, ч.3 ст.1268, ст. 1269, ч.1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Словянського району Донецької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3, який помер 19 травня 2009 року у с. Ройгородку Словянського району Донецької області, державного акту на право приватної власності на землю серія: 111-ДН №037017, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів за №2407 від 20 липня 2000 року, виданого на імя ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 19 травня 2009 року у с. Ройгородку Словянського району Донецької області, право власності на земельну ділянку площею 0,0708 гектарів, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Райгородок, вул. Гагаріна, 40, право власності на яку відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія: ІІІ-ДН №037017, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів за №2407 від 20 липня 2000 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 13 лютого 2017 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич