Номер провадження: 22-ц/785/756/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Артеменка І.А., Громіка Р.Д.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання спільного майна подружжя поділеним,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння посилаючись на те, що сторонами 19 червня 1987 року було укладено шлюб у відділі РАЦС у м. Ноябрську Тюменської області РФСР (зараз РФ), про що було зроблено запис за № 407 у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу.

Шлюб було розірвано 02.10.2015 року за рішенням Примосрького районного суду м. Одеси.

Оскільки між сторонами не досягнуто угоди поділу майна, позивач звернулася до суду із вищезначеним позовом в якому просила розділити між позивачем та відповідачем спільне нерухоме майно наступним чином виділити у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_3 на автостоянці НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_4, грошові суми, які він отримав від продажу магазину продтоварів « ІНФОРМАЦІЯ_1» ТОВ «Сиріус ЛТД» за адресою АДРЕСА_2, та від продажу у 2010 році легкового автомобілю марки «Мазда». Виділити ОСОБА_2 у власність будинок-дачу за адресою АДРЕСА_5, земельну ділянку на якій розташовано зазначену дачу за адресою АДРЕСА_5. Квартиру АДРЕСА_3, що складається з 4-х кімнат з окремими ходами, розділити між позивачем та відповідачем наступним чином передати у власність та виділити в натурі ОСОБА_2 2 кімнати площею 12 кв.м. та 20 кв.м. (гостинна), передати у власність та виділити в натурі ОСОБА_4 2 кімнати площею 20 кв.м. (з балконом) та 13 кв.м. (бібліотека), у спільному користуванні позивача та відповідача залишити усі підсобні приміщення туалет, ванну кімнату, коридор, кухню. Виявлені у фінансових установах гроші у гривнях чи валюті на ім'я ОСОБА_4, розділити між позивачем та відповідачем порівну, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 602400 грн., що є еквівалентом 25100 дол. США, за ювелірні вироби, які відповідач утримує у себе.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_5, який належить ОСОБА_4, до розгляду справи по суті.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, у якості забезпечення позову, накладено арешт на об'єкт нерухомості, що розташований за адресою АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4, до розгляду справи по суті.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року клопотання представника ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль MAZDA 626 н/з НОМЕР_1, 2000 р.в., сірого кольору, кузов № НОМЕР_2, що зареєстрований за ОСОБА_4, до розгляду справи по суті.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання спільного майна подружжя поділеним в якому просив суд встановити факт, що відповідно до добровільного поділу спільного майна подружжя ОСОБА_4 відійшла квартира АДРЕСА_3, будинок-дача за адресою АДРЕСА_5; легковий автомобіль « Мазда». ОСОБА_2 відійшла квартира АДРЕСА_6.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, встановлено факт добровільного поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 та будинок-дачу за адресою АДРЕСА_5. Визнано за ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_6.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року та ухвалити нове по суті позовних вимог ОСОБА_2.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_4 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 19.06.1987 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у відділі РАЦСу м. Ноябрськ Тюменської області РФСР, актовий запис № 407, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2015 року по справі № 522/16901/14 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

За час перебування у шлюбі сторонами було набуте наступне майно, квартира АДРЕСА_3, яка перейшла у власність ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.12.1996 року, укладеного на Одеській універсальній товарній біржі « Центр», яке є спільно набутим майном за час шлюбу, що не оскаржуються сторонами. Будинок - дача за адресою АДРЕСА_5 придбано подружжям за час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Корчевською Т.І., що також не спростовується сторонами.

Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Квартира АДРЕСА_6, що підтверджується копією інвестиційного договору № ЕМІ-28/05 від 17.01.2006 року.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування,є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісній власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1,3 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд обгрунтовано оцінив позицію позивача, що майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя є також квартира АДРЕСА_1, оскільки матеріалами справи не підтверджено даний факт. Відповідно до довідки КП «БТІ ОМР» від 10.03.2015 року за № 05/01-343 дана квартира зареєстрована за ОСОБА_4, однак відомості про дату набуття права власності на неї відсутні. Такі відомості відсутні у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, вважати, що вона є спільно набутим майном не можливо.

Земельна ділянка на якій розташований будинок-дача за адресою АДРЕСА_5 перебуває в користуванні ОСОБА_4 на підставі договору оренди земельної ділянка від 06.09.2010 року, укладеного з Фонтанською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_6, отже поділу не підлягає.

З приводу гаражу НОМЕР_3 на автостоянці НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_4 встановлено, що відомості про власника та підтверджень підстав набуття прав на нього в матеріалах справи відсутні, тому суд обгрунтовано не вважав за можливе віднести його до спільного майна, набутого за час шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що магазин продтоварів « ІНФОРМАЦІЯ_1» ТОВ « Сиріус ЛТД» за адресою АДРЕСА_2 (рішення засновників ТОВ « Сіріус ЛДТ» від 21.06.2005 року) та автомобіль марки « Мазда» (згідно довідки МВС України Регіонального сервісного центру в Одеській області 2010 року) вибули з власності подружжя під час того, як шлюб ще розірвано не було.

Як зазначено в пункті 24 постанови пленуму Верховного суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок коштів, одержані як відшкодування за втрату ( пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Також ОСОБА_2 заявлені вимоги про стягнення на її користь 602 400 грн., що еквівалентно становить 25100 дол. США, за її ювелірні прикраси, які, з її слів на даний час перебувають в ОСОБА_4. Проте підтверджень того, що їй справді вони належать, станом на теперішній час перебувають у відповідача, суду надано не було, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

ОСОБА_2 не довела належними доказами яка саме грошова сума, на яких саме рахунках та у яких фінансових установах підлягає поділу в рамках розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 63 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приводу поділу квартири АДРЕСА_3 суд обгрунтовано оцінив той факт, що в матеріалах справи наявна розписка, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 78 000 дол. США та погодилась, що отримані кошти є компенсацією, придбаного ними майна за час шлюбу, а саме кв. АДРЕСА_3, будинок-дачу в АДРЕСА_5 та автомобілю «Мазда».

Позивачем - ОСОБА_2 подано до суду заяву, що вона не визнає факту підпису нею вищезазначеної розписки, однак клопотань про призначення судової експертизи з приводу встановлення факту того, що вона дійсно даної розписки не склала суду заявлено не було.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути встановлені певними методами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Враховуючи вищевикладене суд обгрунтовано вважав за необхідне встановити факт добровільного поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в задоволенні первісного позову суд правильно вважав за необхідне відмовити за недоведеністю вимог.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом процесуального права, допущеного при розгляді вимог за зустрічним позовом в одному провадженні, неправильну оцінку судом розписки ОСОБА_2 про отримання нею грошових коштів в рахунок компенсації вартості її частки у спільному майні, відсутність нотаріального посвідчення зазначеної розписки, вирішення спірних правовідносин з порушенням вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справ від 22.01.1993 року, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: І.А. Артеменко

Р.Д. Громік