У Х В А Л А

31.03.2017 Справа №607/4128/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М. розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Комісія з питань реабілітованих Тернопільської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 подала до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання її особою, яку необгрунтовано піддано покаранню позасудовим органом, і такою, що реабілітована по статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити відомості, передбачені пунктами 1 7 частини другої зазначеної статті, та відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Зазначені вимоги закону в заяві ОСОБА_1 не дотримані.

Зокрема, в заяві не викладено обставин, якими заявник обгрунтовує заявлені вимоги.

Так, заявник вказує, що вона є особою, яка реабілітована 07 липня 1992 року Управлінням МВС України в Тернопільській області за ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», що підтверджується відповідними довідками.

Однак, ОСОБА_1 вважає себе особою, яка підлягає реабілітації на підставі ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

При цьому вказує, що судова практика вирішує такі питання відповідно до процедури окремого провадження, і посилається на положення ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», відповідно до якої внаслідок розгляду справи суд може прийняти рішення, яким визнати, що особу необгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і вона підлягає реабілітації згідно зі статтею 1 цього Закону.

Однак, статтею 7 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» чітко регламентовано порядок застосування статей 1 і 2 цього Закону.

Зокрема, органи прокуратури у взаємодії з органами державної безпеки проводять перевірки та складають відповідні висновки щодо всіх кримінальних справ, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, рішення по яких не були скасовані до моменту його прийняття.

На реабілітованих осіб органи прокуратури видають відповідні довідки.

Чи зверталася ОСОБА_1 до органів прокуратури для отримання такої довідки, в заяві не вказано.

Натомість, рішення, яким суд може визнати, що особу необгрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і вона підлягає реабілітації згідно з статтею 1 цього Закону, суд приймає лише у разі звернення прокурора з відповідним висновком при наявності підстав для визнання особи такою, що згідно з статтею 2 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» не підлягає реабілітації (ч. ч. 3, 4 ст. 7 Закону).

ОСОБА_1 у своїй заяві не зазначає, ні з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує факт, який вона просить встановити, ні якими доказами цей факт підтверджується, та до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання необхідних документів.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту форми позовної заяви, так і вимогам щодо змісту такої заяви, передбаченим ЦПК України. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Таким чином, беручи до уваги, що заява ОСОБА_1 за своїм змістом та формою не відповідає вимогам ст. ст. 119, 258 ЦПК України, заявнику слід надати строк для виправлення зазначених недоліків.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, строк на їх усунення доцільно визначити терміном п'ять днів із дня отримання копії ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст.121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Комісія з питань реабілітованих Тернопільської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без руху і надати заявнику строк для усунення виявлених недоліків терміном п"ять днів із дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання вимог даної ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_2