Справа № 165/1239/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лизун Ю.В.
Провадження № 22-ц/773/571/17 Категорія: 30 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

прокурора Смалюка Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора в інтересах держави в особі державного підприємства «Волиньвугілля» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 7 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 7 березня 2017 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДП «Волиньвугілля» 102000 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 7 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні прокурор Смалюк Т.В. апеляційну скаргу не визнав.

Представник позивача ДП «Волиньвугілля» подав до суду письмове клопотання, в якому просив розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення прокурора Смалюка Т.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 перебуваючи у трудових відносинах з ДП «Волиньвугілля» зловживав своїм службовим становищем, чим вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок якого заподіяв шкоду в розмірі 102000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 20 травня 2016 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ст. 48 КК України у звязку із зміною обстановки.

Кримінальне провадження № 0000186 про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України закрито.

Згідно вказаної ухвали ОСОБА_1 в період часу з 15 червня 2012 року по 11 березня 2013 року в м. Нововолинську, згідно наказу № 21-к від 11 лютого 2013 року, працюючи на посаді виконуючого обовязки директора відокремленого підрозділу «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», згідно Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, 2001 року із змінами та доповненнями, Колективного договору відокремленого підрозділу «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на 2010-2014 роки в редакції 2011 року із змінами та доповненнями, Положенням про відокремлений підрозділ «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», затвердженим 12 травня 2006 генеральним директором ДП «Волиньвугілля», погодженим Міністерством вугільної промисловості України та Волинським теркомом профспілок працівників вугільної галузі, будучи службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, всупереч вимогам ст. 15 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року щодо організації оплати праці на підприємстві з дотриманням норм та гарантій, передбачених законодавством; згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», діють безпосередньо і є обовязковими для всіх субєктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду; п. 6 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року, яким передбачено, що керівник підприємства зобовязаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів, п. 9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості з доповненнями і змінами, положення якої встановлено, що виплата заробітної плати працівникам підприємства, відособлених (структурних) підрозділів повинна проводитися у межах скоригованого розрахункового фонду оплати праці за відповідний період і перевищення фактичного фонду оплати праці може проводитися за наявності дозволу сторони власників; п. 2.2.4, п. 3.2.4 Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості, що є додатком до Галузевої угоди у якому передбачені умови преміювання працівників і технічних службовців на підприємствах вугільної промисловості; п. 8.3, п. 9.3 Колективного договору ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» де зазначено, що остання неділя серпня є професійним святом працівників вугільної промисловості Днем шахтаря і оплата праці працівників проводиться у відповідності з Законом України «Про оплату праці», Кодексом законів про працю України, іншими нормативними та законодавчими актами, а також з Генеральною та Галузевими угодами і цим Колективним договором; п. 1.4, 1.9 Положення про преміювання працівників ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» за основні результати господарської діяльності» де вказано, що при визначенні показників преміювання до обрахування приймаються показники обсягів робіт (продукції), виконані (вироблені) відповідно до технічних умов діючих стандартів, а також відповідно до Положення про порядок приймання і бракування вугілля (сланцю) та робіт, виконуваних на вугільних (сланцевих) шахтах, згідно яких премії нараховані працівникам відповідно до цього положення, відносяться на витрати виробництва і виплачуються за рахунок собівартості; Положення про преміювання працівників ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» за виконання додаткового завдання з видобутку вугілля, проведення гірничих виробок та відрядження вугілля для постачання на теплові електростанції України де зазначено, що премія за виконання додаткового завдання виплачується за рахунок і в межах скоригованого фонду оплати праці; п. 6.8.2, 9.2, 9.4 та 9.13 Положення про відокремлений підрозділ «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» в редакції 2006 року де вказано, що керівник відокремленого підрозділу розпоряджається у встановленому порядку фінансовими ресурсами підприємства і несе відповідальність за невиконання планових завдань з видобутку вугілля, проведення підготовчих виробок, продуктивності праці, собівартості й інших установлених показників, нераціональне використання основних виробничих фондів, капітальних вкладень і фінансових ресурсів та перевищення скоригованого фонду оплати праці, достовірно знаючи про фінансовий стан ввіреного йому підприємства та постійне невиконання планових завдань з видобутку та реалізації вугілля, шляхом зловживання своїм службовим становищем, що виразилося у використанні адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, діючи із прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном в користь третіх осіб, усвідомлюючи в силу своїх службових обовязків про наявність перевитрат фактичного фонду оплати праці над величиною скоригованого розрахункового фонду оплати праці, про перевищення встановленої (планової) собівартості кінцевої продукції по відособленому підрозділу в цілому у відповідні періоди, що прямо обмежувало можливість виплати із перевищенням фонду заробітної плати, без наявності дозволу власника, відповідно не отримавши такі дозволи, з підстав, що суперечать вище переліченим нормативним актам, видав наступні накази про преміювання працівників:

-№ 100-к від 27 липня 2012 року до Дня працівників торгівлі та громадського харчування, на підставі якого працівникам підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 2000 грн.;

-№ 109-к від 8 серпня 2012 року до Дня будівельника, на підставі якого працівникам підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 3800 грн.;

-№ 151-к від 15 листопада 2012 року до Дня працівників радіо, телебачення та звязку, на підставі якого працівникам підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 2200 грн.;

-№ 163-ак від 20 грудня 2012 року до Дня енергетика за виконання програми енергозбереження на 2012 рік, зниження споживання електроенергії за 11 місяців, безаварійну роботу високовольтного обладнання, якісний ремонт електродвигунів, на підставі якого працівникам підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 2900 грн.;

-№25-к від 25 лютого 2013 року за якісну та своєчасну підготовку звітів з охорони праці та Комплексної програми підвищення безпеки праці на вугледобувних та шахтобудівельних підприємствах за 2012 рік, на підставі якого фахівцям підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 19634 грн.;

-№ 31-к від 4 березня 2013 року за якісну та своєчасну здачу річного геолого-маркшейдерського звіту за 2012 рік, на підставі якого фахівцям підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 4666 грн.;

-№ 32-к від 4 березня 2013 року за своєчасне і якісне складання фінансової (бухгалтерської) звітності за 2012 рік та подання її у встановлені терміни, на підставі якого фахівцям підрозділу незаконно нараховано та виплачено премію на суму 66800 грн.

Всього ОСОБА_1 заволодів чужим майном на користь третіх осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, на суму 102000 грн., чим ДП «Волиньвугілля» спричинено майнову шкоду на вказану суму (а.с. 4-5).

10 червня 2016 року заступник керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури звернувся з листом до в.о. генерального директора ДП «Волиньвугілля», в якому повідомив про факт предявлення Володимир-Волинською місцевою прокуратурою у відповідності до абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» позову в інтересах держави в особі ДП «Волиньвугілля» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з ОСОБА_1 в сумі 102000 грн., розяснивши право на оскарження наявності підстав для представництва (а.с. 13).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у трудових відносинах, під час виконання яких ОСОБА_1 було вчинено кримінальне правопорушення, а саме здійснювалося неправомірне преміювання працівників, чим заподіяно ДП «Волиньвугілля» шкоду.

Відповідач ОСОБА_1 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, а кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

Судом встановлено наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; характер неправомірних дій відповідача було наведено вище; враховано конкретну обстановку заподіяння шкоди, майновий стан працівника. Особи, які беруть участь у справі, не надали суду доказів, на підставі яких суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником відповідно до ст. 137 КЗпП України.

Судом першої інстанції враховано вищевказані правові норми та постановлено законне і обґрунтоване рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «Волиньвугілля» 102000 грн. у відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, яка підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000186 про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України.

Доводам щодо виходу за межі позовних вимог дана належна оцінка в рішенні суду першої інстанції вказівкою про те, що норми права не є підставами позову і суд застосовує норми, якими регулюються спірні правовідносини. Правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі, регулюються нормами трудового законодавства.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо неврахування майнового стану відповідача, оскільки саме лише покликання на те, що відповідач є пенсіонером не є підставою для зменшення розміру покриття шкоди.

Несплата судового збору при подачі позову, за умови вирішення вказаного питання судом при постановленні рішення, не є підставою для зміни чи скасування рішення в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 7 березня 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді