Справа № 145/973/16-ц Провадження № 22-ц/772/1107/2017Головуючий в суді першої інстанції Кіосак Н. О.
Категорія 27Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2017 року,

встановила:

У червні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28890,26 грн.

Посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.07.2011 року ОСОБА_2 отримала у банку кредит у розмірі 13300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленого Договором.

Проте, відповідач свої кредитні зобов'язання перед банком своєчасно не виконала, у зв'язку із чим утворилась заборгованість станом на 30.04.2016 року у розмірі 28890,26 грн., з яких: 13299,10 грн. - заборгованість за кредитом; 13039,24 грн. - заборгованість по процентах; 700 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1351,92 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач у справі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника позивача у справі ПАТ КБ «Приватбанк» - Рой В.Л. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач у справі ОСОБА_2.в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилася, тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у її відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам Закону повністю відповідає.

Судом установлено, що як вбачається зі змісту позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» 07.07.2011 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала у банку кредит у розмірі 13300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до заяви-анкети ОСОБА_2 від 07.07.2011 року вона погодилась з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта шодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява відповідача від 07.07.2011 року не містить даних про кредитний ліміт. Відповідно до довідки позивача про зміну умов кредитування (т.1 а.с. 88, 124, 184) кредитний ліміт 22.08.2013 року було змінено на 13300 грн., тобто, вбачається, що кредитний ліміт до 22.08.2013 року був інший.

Згідно з письмовими поясненнями представника позивача Сафіра Ф.О. (т. 1 а.с.71) за даним кредитним договором був встановлений кредитний ліміт 500 грн., отже суд дійшов висновку про те, що доводи представника позивача Сафіра Ф.О. в позовній заяві щодо кредитного ліміту в розмірі 13300 грн. згідно договору від 07.07.2011 року спростовуються його ж письмовими поясненнями.

Крім того, як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» (т. 1 а.с. 89, 123,178) згідно із договором від 21.04.2008 року відповідачу було видано кредитні картки: 21.04.2008року - 88965, терміном дії до 10/09; 18.12.2009 року - 773889, терміном дії до 10/13; 07.07.2011 року - 76425, терміном дії до 04/15 та 22.08.2013 року - 1993980, терміном дії до 05/17.

З поданих до суду представником позивача документів вбачається, що 20.04.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримала строковий кредит в сумі 1176,76 грн. на строк до 20.04.2009 року (т. 1 а.с.180).

18.12.2009 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву на отримання кредитної картки «Універсальна» з «0,00» лімітом зі сплатою 3% відсотків на місяць, додатком до якого є Довідка про умови кредитування (т. 1 а.с. 179, 182-183).

Як пояснив суду представник позивача, заборгованість за договорами від 20.04.2008 року та 18.12.2008 року погашена, а непогашена заборгованість за договором від 07.07.2011 року.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором позивачем розраховано починаючи з 22.08.2013 року із суми боргу в розмірі 7587,30 грн., виходячи з процентної ставки 27,6 % ( т. 1 а.с.4). Штрафних санкцій, будь-які прострочення сплати кредитних коштів даним розрахунком станом на 22.08.2013 року не відображено.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» (т. 1 а.с.89,123,178) 22.08.2013 року відповідачу було видано нову картку терміном дії до 05/17.

Згідно з письмовими поясненнями представника позивача Сафіра Ф.О. остання картка, яка видана ОСОБА_2 22.08.2013року - "GoldCredit" ( т. 1 а.с.71,117).

Проте, позивачем не надано суду Заяви-анкети відповідача від 22.08.2013року на отримання кредитної картки, а отже не надано доказів, які б підтверджували видачу і отримання відповідачем картки від 22.08.2013 року та на яких умовах її видано (ні типу, ні розміру відсоткової ставки, ні терміну, на який видається кредит, ні строків його погашення ). З фотокопії фотокартки відповідача (т. 1 а.с. 240) не видно реквізити отриманої нею картки.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, виходив з того, що з огляду на положення ст. ст. 207, 634 ЦК України позивачем не надано суду жодного доказу про укладення між сторонами у справі договору від 22.08.2013 року, а також не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 07.07.2011 року по 22.08.2013 року. При цьому звернута увага і на те, що підставою позову у даній справі позивачем зазначено невиконання відповідачем умов кредитного договору саме від 07.11.2011 року.

Крім цього, представниками позивача ПАТ КБ «Приватбанк» надано суду витяги з наказів від 18.08.2014 року, 18.02.2015 року щодо тарифів по картках "Універсальна", "Універсальна ГОЛД", які різняться між собою, про зміну тарифів з 01.04.2015 року (т. 1 а.с. 79- 87, 128-131, т. 2 а.с.1-8), з яких вбачається, що розрахунок заборгованості по процентах позивачем виконано, виходячи з процентних ставок картки «Універсальна Gold», за якою з 01.04.2015 року процентна ставка була змінена з 26,7 % річних на 32%; з 01.04.2015 року - на 42,0 %. Разом з тим, заява-анкета від 07.07.2011 року відповідачем підписана на отримання картки «Універсальна», а не «Універсальна Gold» (т. 1 а.с. 5).

Також, як вбачається з приєднаних позивачем до позову Умов та Правил надання банківських послуг проценти за користування кредитом нараховуються на дату їх сплати, при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту чи овердрафту кошти з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) стає простроченим кредитом (п. 2.1.1.12.7.3) (т. 1 а.с. 30, 31). Разом з тим, позивачем не обґрунтовано порядок та підстави нарахування процентів, вказаних в розрахунку заборгованості. Зокрема, на незмінний розмір тіла кредиту за одну і ту ж кількість днів відсотки щомісячно нараховуються в різних сумах. Як видно із розрахунку боргу тіла кредиту з 30.06.2016 року він не змінювався та на думку позивача становив 12741,31 грн. - поточний кредит; 557,79 грн. - прострочений. При цьому, на незмінний розмір тіла кредиту за одну і ту ж кількість днів відсотки щомісячно нараховуються в різних сумах. Зокрема, 30.06.2015 року за 30 днів нараховані на прострочене тіло кредиту проценти склали 96,43 грн.; 31.07.2015 року за 30 днів такі проценти склали 162,54 грн; 31.08.2015 року за 30 днів нараховано даних процентів 235,69 грн. Також арифметичним підрахунком вбачається незрозумілість розрахунку. Так, зокрема 31.10.2015 року на суму поточного боргу у розмірі 557,79 грн. за 30 днів за ставкою 42% річних позивачем нараховано 325,65 грн. процентів на поточну заборгованість. Проте, виходячи з положень п. 2.1.1.12.7.3 Умов та Правил, сума даних процентів мала б становити 19,52 грн. (557, 79 грн. х42%/360х30). Таким чином підстав, передбаченим договором між сторонами для такого нарахування, позивачем не наведено, а представник позивача не зміг пояснити суду підстави та порядок такого нарахування. Доказів про домовленість сторін про порядок нарахування процентів методом складного проценту суду не надано. За наведених обставин, суд першої інстанції позбавлений можливості самостійно провести розрахунки заборгованості відповідача. У зв'язку з викладеним суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, належним чином заповнена та підписана Заява, в якій клієнт висловлює свою згоду, що Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг, може складати собою договір приєднання, що регулює відносини між банком та клієнтом щодо умов та порядку надання позичальнику кредиту, інших банківських послуг, вказаних в заяві позичальника.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Представник апелянта повністю підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі. Разом з тим, як вбачається зі змісту апеляційної скарги позивача ПАТ КБ «Приватбанк» дана скарга взагалі не містить в собі належне обґрунтування, зокрема, не зазначено в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин).Таким чином, к олегія суддів дійшла переконливого висновку про те, що доводів, які б спростували його законність та обґрунтованість апеляційна скарга позивача взагалі не містить.

За таких обставин колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та переконана, що необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що наведені на їх обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим та законним рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду у даній справі прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну правову оцінку обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду у даній справі підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: