АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/3984/2017 Доповідач - Шахова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Поліщук Н.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», поданою його представником Суровцовим Андрієм Юрійовичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позов, який згодом уточнила, і остаточно просила поновити її на посаді вченого-секретаря Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця»;виплатити їй компенсацію за вимушений прогул в розмірі 10856,16 грн.; виплатити їй грошову компенсацію за роботу у вихідні дні в розмірі 1351,35 грн.; виплатити їй пеню в порядку ч. 3 ст. 549 ЦК України в розмірі 1867,93 грн.;скасувати покладену на неї наказом № 34-В догану;стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 80 0000 грн;виплатити їй компенсацію витрат на лікування у розмірі 2592,69 грн.;виплатити їй проіндексовану недоплату у розмірі 799,71 грн.; виплатити їй інфляційні втрати за квітень 2016 року у розмірі 191,82 грн.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах, наказом від 22.05.2015 її було звільнено з посади вченого-секретаря Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця»відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України. Наказ про звільнення вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. Жодних подань власника або уповноваженого ним органу до профспілки з приводу її звільнення не було, і відповідно розгляду такого подання не відбувалося. Відповідно до посадових обов'язків вченого секретаря до її компетенції не відноситься обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей. У наказі відсутні посилання на причини звільнення, а також не було вказано розміру вихідної допомоги, не було виплачено компенсації за невикористану відпустку, а також не було проведено розрахунку за понаднормовий переробіток у зв'язку з її виходом на роботу у вихідні дні, а саме 16 та 17 травня 2015 року. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України відповідач повинен сплатити їй пеню за невиконання грошового зобов'язання. Також, 22.05.2015 їй було незаконно оголошено догану, оскільки жодних пояснень стосовно обставин які викладені в наказі про оголошення догани відповідач не вимагав, на момент винесення догани не існувало жодного наказу про надання ОСОБА_4 на ознайомлення протоколів засідання науково-методичної ради музею. У наслідок вказаних неправомірних дій відповідача їй спричинено моральні страждання. 05.02.2016 вона була змушена звернутись до лікаря та з 05.02.2016 по 12.02.2016 перебувала на лікарняному, в результаті чого понесла витрати на медикаменти в сумі 2592,69 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді вченого-секретаря Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» з 22 травня 2015 року.

Стягнуто з Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» на користь ОСОБА_2 компенсацію за вимушений прогул з 22 травня 2015 року по 16 червня 2015 року у розмірі 10856,16 грн.

Стягнуто з Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» на користь ОСОБА_6 компенсацію за роботу у вихідні дні у розмірі 1351,35 грн.

Скасовано наказ Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» від 21 травня 2015 № 34-В про оголошення ОСОБА_2 догани.

У іншій частині позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді вченого-секретаря Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» з 22 травня 2015 року.

Не погодившись з рішенням суду представник Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» - Суровцов А.Ю. подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції поновив позивача на роботі з 22 травня 2015 року, що охоплює період її другого звільнення та стягнув з відповідача компенсацію за вимушений прогул у сумі 10 856,16 грн.

У іншій частині судове рішення суду першої інстанції не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

У судовому засіданні представники відповідача Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено,що з 2010 року позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах.

Наказом відповідача від 21.05.2015 № 34-В позивачу було оголошено догану за невиконання наказів генерального директора ОСОБА_4 про надання йому на ознайомлення протоколів засідань Науково-методичної ради музею.

Наказом відповідача від 22.05.2015 № 74-К ОСОБА_2, ученого секретаря, звільнено 22.05.2015, відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку генерального директора музею.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Кодекс законів про працю Українирегулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За правилами ст. 2 КЗпП Українипрацівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст. 21 КЗпП Українитрудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Так, згідно з п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваним у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я ( п.2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності ( зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом, тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я ( зокрема порушенням правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довір'я до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Оскільки відповідачем не надано доказів того, що позивач, в силу своїх службових обов'язків, безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності ( зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом, тощо), а з наказу про звільнення не вбачається, які саме дії позивача дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про незаконність звільнення відповідачем позивача із займаної посади з підстав наведених у наказі від 22.05.2015 № 74-К.

За правилами п.1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано зокрема такий захід стягнення, як догана.

Оскільки відповідачем не надано доказів того, що генеральним директором ОСОБА_4 не видавались накази про надання йому позивачем на ознайомлення протоколів засідань науково-методичної ради музею, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про безпідставне застосування до позивача заходу дисциплінарного стягнення у вигляді догани з підстав невиконання таких наказів.

Згідно зі ст. 72 КЗпП Україниробота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

За правилами п. 2 ст. 107 КЗпП Україниробота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки.

Встановивши, що позивач відпрацювала два вихідних дні, а саме 16 та 17 травня 2015 року, що підтверджується відповідними актами та не заперечувалось відповідачем, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за роботу у вихідні дні у розмірі 1351,35 грн, яка не була виплачена відповідачем під час остаточного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції поновив позивача на роботі з 22 травня 2015 року, що охоплює період її другого звільнення є безпідставними, оскільки скаржник як на доказ правомірного звільнення позивача вказує на події які відбулися після 22 травня 2015 року, а саме у 2016 році.

Дійсно, наказам № 99-К від 18 червня 2015 року позивача прийнято на роботу до Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» на туж саму посаду із якої її було звільнено 17 травня 2016 року, при цьому встановлено, що 18 червня 2015 року ОСОБА_2 було не поновлено на займаній посаді, а заново прийнято на посаду, тобто порушені права позивача при звільненні 22 травня 2015 року не були відновлені.

Інші доводи апеляційної скарги охоплюють період другого звільнення позивача із займаної посади, а відтак - є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції по суті спору щодо незаконного звільнення позивача 22 травня 2015 року.

Разом з цим, заслуговують уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру компенсації за вимушений прогул з 22 травня 2015 року по 16 червня 2015 року не враховано довідку №54 (т. 1 а.с. 148) з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 22 цього ж закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 закону, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Нормами ч. 1 ст. 116 КЗпП Українипередбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом ст. ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітної плати.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до довідки № 54 (т. 1 а.с. 148) середньоденна заробітна плата (дохід) позивача становить 207,90 грн., а згідно розрахунку останньої компенсація за вимушений прогул становить (207,90 х 18 днів) 3 742,20 грн., а відтак - рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення визначеного судом розміру компенсації за вимушений прогул з 22 травня 2015 року по 16 червня 2015 року з 10856,16 грн до 3 742,20 грн.

В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», поданою його представником СуровцовимАндрієм Юрійовичем, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року змінити.

Зменшити стягнуту зНаціонального історико-архітектурного музею «Київська фортеця» на користь ОСОБА_2 суму компенсації за вимушений прогул з 22 травня 2015 року по 16 червня 2015 року з 10856 (десяти тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн 16 коп. до 3 742 (трьох тисяч сімсот сорок дві) грн. 20 коп.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді