Справа № 316/1900/16-ц
Провадження № 2/316/233/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Терещенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області 12.12.2016 року з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 в якій зазначає, що між нею та відповідачем 01 вересня 1999 року було укладено шлюб, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини записано та є відповідач, що також підтверджується свідоцтвом про народження дитини. 20 червня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач, 28 січня 2012 року уклала шлюб з громадянином ОСОБА_4 та змінила своє прізвище «Плотнікова» на «Кунчева», що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Дитина проживає з позивачем та з листопада 2016 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим в неї склалось тяжке матеріальне становище.

Просить суд стягувати щомісячно з ОСОБА_2на свою користь на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягання дитиною повноліття.

У судове засідання сторони зявилися.

Позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, уточнивши їх, враховуючи згоди якої сторони дійшли між собою, щодо строку з якого будуть стягуватися аліменти та просить суд призначити стягнення аліментів з сьогоднішньої дати.

Відповідач уточнені вимоги позовної заяви визнав у повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення.

Перевіривши наявні у справі докази, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків:

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 20 червня 2006 року (а.с.3), позивачка по справі уклала шлюб 28 січня 2012 року з ОСОБА_4 та змінила своє прізвище з «Плотнікова» на «Кунчева» (а.с.7), згідно свідоцтва про народження серія 1-ЖС № 035301 неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_5 (позивача по справі) та ОСОБА_2 (відповідача по справі) (а.с.4).

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних Конституційних обов'язків.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.6 ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.128 КЗпП України встановлено обмеження щодо розміру відрахувань із заробітної плати, однак, в частині 3 ст.128 КЗпП України, законодавець зазначив, що обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей і при відбуванні виправних робіт. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Однак, суд враховує, що у судовому засіданні сторони дійшли згоди щодо часу з якого просять суд призначити стягнення аліментів та з урахуванням цього суд вважає, що вимоги позивача щодо часу з якого необхідно призначити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини сторін, є 08 лютого 2017 рік.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення у повному обсязі уточнених вимог позовної заяви.

Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

А також, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів.

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою 12.12.2016 року (а.с.1)

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення позивача до суду, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення позивача до суду, за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, становить 551 грн. 20 коп.

Тобто, з відповідача підлягає також стягнення судового збору на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 180-183, 191 СК України та ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 110, 208-210, 212-215, 293, 294, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Уточнені вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягувати щомісячно аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер невідомий, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження місто Енергодар Запорізька область, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 08 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2,на користь держави, судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. В. Капустинський