Справа № 462/4842/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що житловий будинок належить йому на праві власності. В будинку зареєстрована, однак не проживає з початку 2013 року відповідач - його колишня дружина ОСОБА_2, яка добровільно залишила житло, забрала з будинку всі свої речі, не цікавиться і жодних обов'язків по його утриманню не несе. Жодних поважних причин її відсутності у спірному будинку немає. Зазначив, що реєстрація відповідача в квартирі порушує його права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житлом.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини неявки суд не повідомила, хоча належно була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки, що стверджується оголошенням, опублікованим в газеті «Високий замок» №129 (5529) та №11 (5560). За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч.1, ч.3 ст.402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування від 13.06.1994 року та довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №2/3213 від 02.04.2013 року /а.с.7, 8/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку, виданої ЛКП «Сигнівка» №2564 від 29.08.2016 року у спірному будинку зареєстровано двоє осіб: позивач ОСОБА_1 та відповідач, колишня дружина позивача, ОСОБА_2 /а.с.4/.

22.03.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано в судовому порядку, що стверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.03.2013 року /а.с.9/.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру №18958-З від 12.12.2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2752986 від 05.02.2004 року відповідачу ОСОБА_2 та її синові ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку ще до розірвання шлюбу в березні 2013 року, оскільки з того часу в будинок не навідується, її речей у житлі немає. Наведене підтверджується актами ЛКП «Сигнівка» від 21.04.2016 року, 29.08.2016 року та поясненнями позивача /а.с.12, 13/.

Судом також встановлена та обставина, що відповідачу ОСОБА_2 позивач не чинив перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням, що стверджується листом Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області №10159/38/01-2016 від 02.09.2016 року однак, відповідач не користується таким та не приймає участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу /а.с.15/.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 відсутня за місцем своєї реєстрації на АДРЕСА_3 і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і власником житла щодо порядку користування квартирою, а тому ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору /а.с.1/.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.156 Житлового кодексу України, ст.401, 405 Цивільного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, 551 /п'ятсот п'ятдесят одну/ гривню 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський