КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/180/17
Номер провадження2/319/184/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2017 року смт Більмак
Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Валігурського Г.Ю.,
при секретарі судового засідання Шипко А.В.,
за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача для участі в судовому засіданні в режимі відеконференції з Кіровським районним судом м. Дніпропетровська не прибув;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн., -
в с т а н о в и в:
У лютому 2017 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що у період часу з 23.06.1983 року по 13.05.1985 року він проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан (далі ДРА).
У лютому 1985 року при виконанні службового обов`язку на території ДРА отримав вогнепальне осколкове поранення голови та контузію головного мозку, наслідком яких є захворювання: післятравматичний церебральний арахноїдит з органічною неврологічною симптоматикою, ліквороно-динамічним порушенням, стійко вираженим цефалічним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст.; післятравматична дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст., прогресуючого перебігу з вираженим церебростенічним вестибуло-атактичним синдромом, емоційно-вольовою нестійкістю, вираженим мнестичним зниженням, вегето-судинною дисфункцією; двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість.

За результатами оглядів МСЕК позивачу встановлено третю групу інвалідності з причин поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Внаслідок перелічених захворювань та поранень отриманих під час проходження військової служби він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.
Від отриманих травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.
Вважає, що у зв`язку з отриманням поранення (контузії) під час проходження служби та отриманням інвалідності внаслідок захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50000 грн. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з глибини своїх душевних страждань.
Посилаючись на зазначені обставини просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.04.2017 заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на наступні обставини. Нормами чинного законодавства України не підтверджено відповідальності Міністерства оборони України за шкоду, спричинену громадянам діями Міністерства оборони СРСР. Міністерство оборони України не є належним відповідачем у справі. Крім того, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення (пільги та гарантії) військовослужбовців яке включає в себе відшкодування моральної шкоди. В матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. Також вважає, що відповідачем не доведено факту отримання поранення під час служби в ДРА.
В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача оголошувалась перерва до 11.04.2017 для долучення до матеріалів справи письмових заперечень відповідача.
Представник відповідача, належним чином пловідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (штриховий ідентифікатор 064), в судове засідання 11.04.2017 не прибув, причин неявки суду не повідомив. У зв`язку з цим продовження розгляду справи відбувається за відсутності представника відповідача.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, матеріали справи суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в складі Збройних сил СССР з 25 березня 1983 року по 13 травня 1985 року, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 та довідкою від 12.08.2015 №47, виданою Об`єднаним військовим комісаріатом Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області.
Під час проходження військової служби в період часу з 23.06.1983 року по 13.05.1985 року позивач проходив військову службу в ДРА в складі діючої армії в період бойових дій, що підтверджується тими ж військовим квитком та довідкою.
У 1985 році при виконанні військового обов`язку в ДРА, отримав вогнепальне осколкове поранення голови (контузія головного мозку).
Згідно Виписок із Акта огляду МСЕК серії №140734 від 01.08.2011, №482012 від 12.09.2012, №481178 від 24.09.2013, №0280977 від 29.09.2015 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності.
Причиною інвалідності вказано захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, що також підтверджується Витягом із протоколу №1147 від 30 червня 2011 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
Зокрема згідно названого Витягу вогнепальне осколкове поранення голови (контузія головного мозку у 1985 році) старшого лейтенанта у відставці ОСОБА_1 призвели до розвитку стійких залишкових явищ у вигляді післятравматичного церебрального арахноїдиту з органічною неврологічною симптоматикою, ліквороно-динамічним порушенням, стійко вираженим цефалічним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст.; післятравматичної дисциркуляторної енцефалопатія ІІ-ІІІ ст., прогресуючого перебігу з вираженим церебростенічним вестибуло-атактичним синдромом, емоційно-вольовою нестійкістю, вираженим мнестичним зниженням, вегето-судинною дисфункцією; двобічної хронічної сенсоневральної приглухуватості. Поранення і захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.
Стаття 64 Конституції України передбачає, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Із матеріалів справи вбачається, що поранення (контузія), яке отримав позивач під час проходження військової служби, пов`язане з її проходженням. Причинний зв`язок підтверджено Витягом із протоколу №1147 від 30.06.2011 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв; Актом судово-медичного обстеження від 12.04.2011 №116 за висновком якого у ОСОБА_1 мається рубець на голові. Рубець не виключає можливості спричинення поранення, що викликало утворення рубця і в той час, який вказаний оглянутим, тобто в період бойових дій з 1982 по 1985 роки.
У зв`язку з наявними хворобами позивач змушений періодично звертатись за медичною допомогою для лікування, що підтверджується Випискою з історії хвороби №1973, згідно якої позивач перебував в госпіталі з 14.06.2011 по 01.07.2011, Випискою з історії хвороби №2370, Випискою №246 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, Випискою з історії хвороби №1160, згідно якої позивач перебував в госпіталі з 02.04.2013 по 20.04.2013, Випискою з медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення Історія хвороби №440, Виписним епікризом терапевтичного відділення історія хвороби №1898, згідно яких позивач періодично перебуває на стаціонарному лікуванні у зв`язку з хворобами отриманими внаслідок контузії у ДРА.
Враховуючи положення зазначених вище норм чинного законодавства та приймаючи до уваги, що поранення (контузія), одержане в період проходження військової служби та його наслідки, спричинили позивачу втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних страждань, оскільки тривале лікування позначилося на здоров`ї позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню.
Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд зважає на наступні обставини справи. Позивач у зв`язку з отриманими пораненнями став хворою людиною, можливості якої обмежені. Позивачу отриманими пораненнями під час виконання обов`язків військової служби заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що порушило його звичні нормальні зв`язки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сім`ї та суспільстві. Позивач щодня переживає душевні страждання та у зв`язку з хворобами і частковою втратою працездатності позбавлений нормального життя.
Оскільки судом встановлено, що визначена позивачу третя група інвалідності є наслідком поранень, контузії, захворювання, пов`язаних з проходженням військової служби, суд дійшов висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, який має бути стягнуто з відповідача, становить 20000 грн.
Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними приписами норм діючого законодавства.
Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно Рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
При вирішені справи суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що між пораненням, отриманим позивачем в період проходження військової служби, та захворюванням, яке він має на цей час, відсутній причинний зв`язок, оскільки це спростовується наведеними вище Виписками з акта огляду МСЕК Серія АД № 140734 від 11.08.2011, серії 10 ААБ №481012 від 12.09.2012, серії 10 ААБ №481178 від 21.09.2013, серії АВ №0280977 від 29.09.2015 про встановлення позивачу третьої групи інвалідності; Витягом із протоколу №1147 від 30.06.2011 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
Також не приймається до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди внаслідок зазначеного пошкодження здоров`я, оскільки в судовому засіданні встановлена наявність у позивача захворювання, причиною якого стало поранення, отримане в період проходження військової служби, а згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Право позивача на отримання соціальних виплат, пільг, гарантій та медичної допомоги не позбавляє останнього права на відшкодування моральної шкоди.
Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У відповідності до п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень.

Оскільки позов задоволено частково, сума судового збору пропорційно задоволеної частини вимог, що має бути стягнута з відповідача, становить 256 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 55, 64 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», -
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. № 6) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в сумі 20000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. № 6) в дохід держави (Стягувач: Державна судова адміністрація України, вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 26255795; отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г. Ю. Валігурський