Справа № 147/365/16-ц Провадження № 22-ц/772/209/2017Головуючий в суді першої інстанції Волошин І. А.
Категорія 27Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд 4 березня 2016 року.

Зазначало, що 17 серпня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості.

Погодившись на всі умови та правила надання банківських послуг відповідач не додержувався належного виконання умов зазначеного договору, в силу чого її загальна заборгованість перед позивачем станом на 31 січня 2016 року становить 39049, 82 грн. В добровільному порядку відповідач борг не погашає.

Посилаючись на вказані обставини та положення статей 509, 525, 530, 1050, 1054 ЦК України ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути вказану заборгованість з відповідача та стягнути судові витрати в сумі 138,00 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.08.2010 року в сумі 36714,11 грн., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 7269,77 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 26994,34 грн., заборгованості за пенею та комісією 2450 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в сумі 1284 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про стягнення з неї заборгованості за укладеним договором на суму 2000 грн.

Представник позивача заперечував доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просив апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 17 серпня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_7 (яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_6.) був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язувався повертати кредит згідно графіку погашення суми кредиту та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом.

Відповідачем була заповнена та власноруч підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, вона була ознайомлена з Правилами користування платіжною карткою, довідкою про умови кредитування, що згідно ст. 634 ЦК України є договором, адже договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідачу на підставі поданої нею заяви, тобто уклавши з позивачем договір про надання банківських послуг, було відкрито картковий рахунок № 557356 від 17 серпня 2010 року.

Відповідач не заперечує факт отримання кредиту на платіжну картку в сумі 2000,00 грн., однак заперечує збільшення кредитного ліміту до 7500,00 грн., оскільки вона не укладала з банком додаткової угоди про зміну кредитного ліміту. Заперечує вона також й отримання коштів з кредитної картки в банкоматах м. Вінниці та м. Гайсина.

Встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки по даному картковому рахунку дійсно відбувалась зміна кредитного ліміту, та останньою зміною від 27.12.2012 року було збільшення кредитного ліміту на суму 7500,00 грн.

Відповідач у порушення зобов'язання не сплатив борг станом на 31 січня 2016 року через що загальна заборгованість перед позивачем станом на 31 січня 2016 року становить 39049,82 грн., яка складається з:

- заборгованості за кредитом -7269,77 грн.;

- заборгованості по відсотках за користування кредитом - 26994,34 грн.;

- комісія та пеня - 2450,00 грн.

- штрафи на загальну суму 2335,71 грн. (500 грн. (фіксована частина) та 1835,71 грн. (процентна складова). Розмір заборгованості підтверджується розрахунком і по кредитному договору наданим позивачем (а.с.5-7).

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та стягуючи з відповідача ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 36714,11 грн., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 7269,77 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 26994,34 грн., заборгованості за пенею та комісією 2450 грн. та відмовляючи у решті позову, суд виходив із того, як це вбачається із змісту судового рішення, що позивачем доведені ті обставини, на які позивач посилається обгрунтовуючи свої вимоги, а саме наявність договірних відносин за кредитним договором від 17 серпня 2010 року, за яким ОСОБА_7 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також про те, що відповідач не виконала зобов'язання за договором по поверненню кредитних коштів.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і до таких висновків суд дійшов при правильному застосуванні норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. У апеляційній скарзі не наведено доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Не спростовують висновків суду доводи ОСОБА_6 у апеляційній скарзі про те, що Банком безпідставно збільшено кредитний ліміт по картковому рахунку з 2000 грн. до 7500 грн., зокрема через те, що її про це не повідомляли і згоди на це вона не давала.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору (а.с.16), тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Такі доводи є безпідставним й через те, що сама відповідач не заперечує того факту, що з її кредитної картки знімались кошти виходячи із збільшеного кредитного, з чим вона на той час погоджувалась.

Також безпідставними і такими, що не дають правових підстав для відмови у позові є також доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 отримувала кошти з кредитної картки в банкоматах м. Вінниці та м. Гайсина.

Згідно з пунктом 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг, положення яких ОСОБА_6 визнала, підписавши 17 серпня 2010 року Анкет-заяву про видачу кредитної картки з кредитним лімітом 2000 грн. та отримавши картку, власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Через це, побачивши зняття грошей понад ліміт 2000 грн. чи крадіжку коштів з кредитної картки через банкомат, як про це заявляє відповідач, вона зобов'язана була негайно повідомити Банк про свою незгоду з встановленим Банком кредитним лімітом та про незаконні операції з карткою, проте вона не виконала цих вимог договору і закону. На думку колегії суддів це свідчить про її обізнаність щодо збільшення кредитного ліміту та зняття з кредитної картки грошей в межах цього кредитного ліміту.

Разом із тим, навіть при безпідставному збільшенні Банком кредитного ліміту, отримані кредитні кошти з кредитної картки підлягають поверненню Банку відповідно з умовами договору, оскільки безпідставне збільшення кредитного ліміту не є підставою для невиконання зобов'язання про повернення власником кредитної картки отриманих з карткового рахунку кредитних коштів.

Отримання грошових коштів з кредитної картки в банкоматі іншою особою ніж її власник свідчить про безвідповідальне ставлення власника картки до належних їй грошових коштів, а тому цей власник не звільняється від відповідальності по зобов'язанням за укладеним кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не дають підстав для скасування рішення суду і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Щодо виписки про рух коштів на картці, на яку посилається апелянт щодо її неналежного оформлення відповідно до ДСТУ 4163-2003, то дана обставина не є підставою для відмови у задоволенні позову та не звільняє відповідача від виконання своїх зобов'язань про кредитному договору.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук