Провадження № 2/761/229/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просила визнати припиненим Договір поруки №1596, укладений 26.06.2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «СЕБ Банк».

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 14.09.2016 року, позивачка обґрунтовує тим, що 26.08.2008 року між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №1596, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 85 000 доларів США з терміном погашення кредитних коштів до 26.06.2033 року та сплатою відсотків за користування коштами за плаваючою відсотковою ставкою (сума LIBOR та фіксований відсоток, який складає 10% річних).

При цьому, в той же день між ОСОБА_1 та ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», було укладено Договір поруки №1596, згідно умов якого позивачка, як поручитель, зобов'язалась перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за вищенаведеним Кредитним договором.

Разом з тим, позивачка вважає, що в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вказаний Договір поруки є припиненим, адже банк, звернувшись 02.03.2015 року до суду з позовом до неї та ОСОБА_3, як до солідарних боржників, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.06.2008 року, пропустив шестимісячний строк від дня останнього платежу по основному зобов'язанню, який відбувся 28.05.2014 року, для пред'явлення наведених вимог до поручителя.

Крім того, оскільки банком в день підписання кредитного договору було використано значення ставки LIBOR, яка діяла за один день до його підписання та була вище ніж в день укладення договору (2.80813% замість 2.80063%), а 21.09.2008 року ставка LIBOR була підвищена до 3.21125%, позивачка вважає, що вказані обставини призвели до збільшення суми нарахованих відсотків та завищення обсягу відповідальності поручителя, а тому Договір поруки підлягає визнанню припиненим на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись, перш за все, на ту обставину, що договір поруки не може бути визнаний судом припиненим відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України, адже строк зобов'язань за вказаним договором припиняється після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. При цьому, як зауважив представник відповідача, якщо вважати датою виконання основного зобов'язання дату відправлення вимоги позичальнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів, а саме: 29.10.2014 року, відповідачем в будь-якому випадку не було пропущено шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до позивача, адже позов про солідарне стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором було подано банком до Ірпінського міського суду Київської області 03.03.2015 року.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 26.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «СЕБ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №1596, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 85 000 доларів США з терміном погашення кредитних коштів до 26.06.2033 року та сплатою відсотків за користування коштами за плаваючою відсотковою ставкою (сума LIBOR та фіксований відсоток, який складає 10% річних).

При цьому, для забезпечення виконання ОСОБА_3 умов вказаного Кредитного договору, 26.06.2008 року між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_1, було укладено Договір поруки №1596, згідно умов якого позивачка, як поручитель, зобов'язалась перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 його боргових зобов'язань перед кредитором, в повному обсязі таких зобов'язань.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на одну з підстав для його задоволення, посилалася на те, що в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вказаний Договір поруки є припиненим, адже банк, звернувшись 02.03.2015 року до суду з позовом до неї та ОСОБА_3, як до солідарних боржників, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.06.2008 року, пропустив шестимісячний строк для звернення до неї з таким позовом.

При цьому, початок перебігу шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, позивачка пов'язує з днем останнього платежу позичальника по основному зобов'язанню, який відбувся 28.05.2014 року.

Так, відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Положеннями ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Між тим, згідно положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В той же час, як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.24 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пленуму від 30.03.2012 року за №5 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №7), при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, умовами оспорюваного Договору поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, адже, як вбачається з його змісту, Договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та виходячи з аналізу кредитного договору, банком було використано своє право на дострокове повернення позичальником заборгованості за кредитним договором шляхом направлення 28.10.2014 року на адресу ОСОБА_3 досудової вимоги про негайне повернення в повному обсязі всієї суми заборгованості за кредитом.

Тобто, надіславши позичальнику повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Крім того, судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням в добровільному порядку позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 02.03.2015 року ПАТ «Фідобанк» звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про солідарне стягнення з позивачки та ОСОБА_3 забогрованості за договором, на підставі якого ухвалою суду від 23.04.2015 року було відкрито провадження у справі.

В свою чергу, згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-2056цс15 та у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування усіма судами України, в разі, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч.4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги ту обставину, що протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання банком було реалізовано його право на пред'явлення позову до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненим Договору поруки від 26.06.2008 року у відповідності до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, посилання позивачки на те, що Договір поруки слід визнати припиненим, оскільки банком в день підписання кредитного договору було використано значення ставки LIBOR, яка діяла за один день до його підписання та була вище ніж в день укладення договору (2.80813% замість 2.80063%), суд не приймає до уваги при вирішенні даної справи, адже в розумінні положень ст. 559 ЦК України вказані позивачкою обставини не є підставою для визнання договору поруки припиненим.

Що стосується тверджень позивачки про те, що вона не була повідомлена банком про збільшення обсягу її відповідальності як поручителя внаслідок підвищення з 21.09.2008 року значення ставки LIBOR до 3.21125%, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, Договір поруки був укладений з урахуванням волевиявлення позивачки, оскільки підпис в ньому є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, а відтак, позивачка при укладанні Договору поруки погодився відповідати перед відповідачем за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 його боргових зобов'язань перед кредитором за Кредитним договором від 26.06.2008 року, в повному обсязі таких зобов'язань.

В свою чергу, як вбачається зі змісту Розділу 1 Кредитного договору сторони погодили, що значення ставки LIBOR підлягає перегляду з періодичністю перегляду LIBOR та у дати перегляду LIBOR, визначені умовами цього договору, а саме - кожного 20 числа місяців березня, червня, вересня та грудня, або у випадку, якщо вказана дата припадає не на Банківський День - наступний за 20 березня, червня, вересня, грудня Банківський день.

Згідно п. 2.4 Кредитного договору, починаючи з останньої Дати перегляду LIBOR, проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактично діючих (встановлених на таку Дату перегляду LIBOR) ставок LIBOR та фіксованого відсотку, як визначено у розділі 1 цього договору.

Виходячи з аналізу вказаних положень договору, зміна відсоткової ставки у зв'язку зі зміною розміру ставки LIBOR не може бути розцінена судом, як збільшення банком розміру процентів, встановлених Кредитним Договором, в односторонньому порядку без відповідної згоди на це поручителя, адже процентна ставка у кредитному договорі є плаваючою та визначається в порядку встановленому у договорі, з умовами якого позивачка була ознайомлена.

При цьому, слід зазначити, що висновок екпертно-економічного дослідження кредитного договору, яким позивачка обґрунтовує вищенаведені обставини, стосується умов укладення кредитного договору на момент його підписання, та жодним чином не свідчить про збільшення обсягу відповідальності позивачки внаслідок зміни зобов'язання без відповідної на те згоди останньої.

Таким чином, зважаючи на те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для визнання припиненим договору поруки №1596 від 26.06.2008 року укладеного між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_1, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: