Провадження № 22-ц/783/830/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про стягнення пені за несплату аліментів на дитину ОСОБА_6 у розмірі 97062,50 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 9508,28 грн., витрат пов»язаних з явкою адвоката в суд у розмірі 1676,79 грн. та судового збору.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 97062,50 грн. пені за несплату аліментів, 2204,80 грн. витрат на правову допомогу, 1676,69 грн. витрат, пов»язаних з явкою адвоката до суду та 487,20 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що він утримував та утримує в даний час дитину, ОСОБА_6, добросовісно виконує батьківські обов»язки та мав намір передати у власність дитини нерухомість, однак отримав відмову органу опіки та піклування. Щодо мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, затвердженої Шевченківським районним судом м. Львова 24 березня 2015 року, зазначає, що позивач цілеспрямовано не вказала розрахункового рахунку в установі банку на який би він міг перераховувати кошти для належного виконання погоджених умов мирової угоди, а тому він самостійно відкрив особистий рахунок дитини у відділенні банку України, на який щомісячно перераховує кошти в сумі 1250 грн. на утримання дитини, та надав у розпорядження відповідну розрахункову картку. Також, вважає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з нього 2204,80 грн. витрат на правову допомогу та 1676,69 грн. витрат, пов»язаних з явкою адвоката до суду, оскільки належно оформлені чеки саме на таку суму коштів у матеріалах справи відсутні. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача склалася заборгованість по сплаті аліментів, що є підставою для нарахування пені у зазначеному позивачкою розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, однак не може погодитись з розміром нарахованої тат стягнутої з відповідача пені.

Статтею 180 СК України передбачено обов»язок батьків утримувати дитину до повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального і сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова постановлено ухвалу по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, якою було визнано та затверджено, укладену 24 березня 2015 року між позивачкою, ОСОБА_5 та відповідачем, ОСОБА_3, мирову угоду, за умовами якої відповідач ОСОБА_3 зобовязався сплачувати з моменту подання позову до суду на утримання дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1 250,00грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, які повинні сплачуватись відповідачем ОСОБА_3 не пізніше 25 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на імя позивача ОСОБА_5 рахунок банку.

Згідно з ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, - і за її межами.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по аліментах, наданого Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 05 травня 2016 року, вбачається, що відповідач аліменти не сплачував, у зв»язку з чим у нього склалася заборгованість за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 20 000 грн.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому у даній постанові Верховний Суд України зазначив, що відступає від правової позиції Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа №6-81цс13) та 1 жовтня 2014 року (справа №6-149цс14).

Однак, суд першої інстанції, посилаючись в оскаржуваному рішенні на вищезазначену правову позицію Верхового Суду України, в порушення вимог ст.360-7 ЦПК України нову правову позицію Верховного Суду України при вирішенні даного спору не врахував та безпідставно прийняв до уваги розрахунок неустойки (пені), наданий позивачкою, який проведений позивачкою всупереч правовим позиціям Верховного Суду України.

Враховуючи методику обчислення неустойки у звязку з несплатою аліментів, викладену у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15), колегія суддів прийшла до висновку, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 25 березня 2015 року до 04 листопада 2016 року, становить 7387.50 грн.

При цьому колегія суддів розраховувала розмір неустойки, виходячи з даних, що містяться у розрахунку боргу по сплаті аліментів боржником ОСОБА_3, наданого ВДВС Шевченківського Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 в уточненні до позовних вимог просила про стягнення пені, нарахування якої провести з 25.03.2015 року, колегія суддів з врахуванням ст. 11 ЦПК України, проводить такий розрахунок, починаючи з 25.03.2015 року.

Оскільки відповідачем аліменти, розмір яких визначено 1250 грн. щомісячно, не були сплачені жодного разу, розраховуючи розмір пені за 2105 рік, колегія судів виходить з того, що кількість прострочених днів у 2015 році становить 282 дні ( 365 днів 83 дні (січень 31, лютий 28, березень 24), розмір заборгованості по аліментах 1250 грн. щомісячно, а відтак заборгованість за 2015 рік становить 3525.00 грн.: (282 дні х 1х 1250 грн.: 100).

Розраховуючи розмір пені за 2106 рік, колегія судів виходить з того, що кількість прострочених днів у 2016 році становить 309 днів ( 31 день х 6 місяців = 186 днів; 30 днів х 3 місяці = 90 днів; лютий 29 днів; листопад 4 дні), розмір заборгованості по аліментах 1250 грн. щомісячно, а відтак заборгованість за 2016 рік становить 3862.50 грн.:( 309 днів х 1х 1250 грн.: 100).

Загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за період з 25 березня 2015 року до 04 листопада 2016 року становить 7387,50 грн.

Підсумовуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, оскільки ОСОБА_3 допустив заборгованість по сплаті аліментів, і на день подання позову не здійснив жодної проплати присуджених аліментів на дочку, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 25.03.2015 року до 04.11.2016 року, колегія суддів приходить до висновку про стягнення пені у розмірі 7387.50 грн., у зв»язку з чим оскаржуване рішення суду слід змінити в частині розміру пені за несплату аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, зменшивши розмір нарахованої позивачкою пені, з розміром якої безпідставно та необґрунтовано погодився суд першої інстанції, з 97062.50 грн. до 7387.50 грн.

На думку колегії суддів необгрунтованими є доводи апеляційної скарги у тій частині, що у діях відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки зазначені ним доводи в апеляційній скарзі про те, що він перераховував аліменти, на відкритий ним у банку рахунок, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

За змістом статей 84, 88 ЦПК України витрати пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір такої компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з пунктами 2,3 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов»язані з явкою до суду. Витрати сторін та їх представників, що прв»язані з явкою до суду, передбачені ст. 85 ЦПК України.

Звернувшись з позовом про стягнення пені, ОСОБА_5 просила стягнути з відповідача 9508.28 грн. витрат на правову допомогу, а також 1676.79 грн. витрат, пов»язаних з явкою адвоката до суду.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 про стягнення пені, суд першої інстанції частково задовольнив вимоги ОСОБА_5 про стягнення судових витрат, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 2204.80 грн. витрат на правову допомогу та 1676.69 грн. витрат, пов»язаних з явкою адвоката до суду.

Рішення суду ОСОБА_5 не оскаржується, а відтак законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення судових витрат у зазначеному позивачкою розмірі, судом апеляційної інстанції не переглядається.

З розміром судових витрат, стягнутих оскаржуваним рішенням, не погоджується ОСОБА_3, мотивуючи тим, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження понесення позивачкою таких витрат.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в них наявні акти наданих послуг адвокатом ОСОБА_7 від 18.03.2016 року, 13.04.2016 року, 16.05.2016 року, 31.05.2016 року, 16.06.2016 року, а також квитанції про сплату позивачкою, зазначених в актах сум.

Проаналізувавши зазначені акти, колегія суддів вважає, що з відповідача стягнути кошти, які сплачені позивачкою за підготовку позовної заяви, заяв про уточнення повних вимог, за надання юридичної консультації, за участь у судових засіданнях, вартість яких становить 2508.28 грн.

Однак, зважаючи на те, що суд першої інстанції на відшкодування витрат, понесених позивачкою на правову допомогу, стягнув 2204.80 грн,, тобто, суму, меншу, ніж нараховано колегією суддів, і зазначена сума позивачкою не оспорюється, то в цій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На думку колегії суддів суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки 1676.69 грн. витрат, пов»язаних з явкою адвоката до суду, такий висновок суду є помилковим, ґрунтується на припущеннях, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено обгрунтування стягнення саме такої суми.

Як вбачається з актів наданих послуг адвокатом ОСОБА_7 від 18.03.2016 року, 13.04.2016 року, 16.05.2016 року, 31.05.2016 року, 16.06.2016 року, а також квитанцій про сплату позивачкою, зазначених в актах сум, розрахунок витрат, пов»язаних з явкою до суду, розраховано ОСОБА_7, як час, затрачений адвокатом на дорогу та компенсація коштів на придбання пального для автомобіля, які, на думку колегії суддів, не підлягають до задоволення.

За вищенаведеного рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1676.69 грн. судових витрат, пов»язаних з явкою адвоката до суду, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги. В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2016 року в частині розміру пені за несплату аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 змінити, зменшивши розмір пені з 97062.50 грн. до 7387.50 грн.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1676.69 грн. судових витрат, пов»язаних з явкою адвоката до суду скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2