Ухвала

іменем україни

05 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 01 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за умовами якого, банк надав останньому у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 13525,74 дол. США зі сплатою 10 % річних за користування коштами терміном до 30 листопада 2011 року. Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Оскільки ОСОБА_3 належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, за ним, станом на 07 березня 2014 року, утворилась заборгованість у сумі 12266,70 дол. США., яку позивач просив стягнути з відповідачів на користь банку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 2 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя, тому договір поруки є припиненим, а також, що кредитор пропустив строк для пред'явлення позову до боржника не врахувавши, що періодичність сплати боргу встановлена була графіком платежів, останній з яких внесено ще 07 грудня 2010 року, а банк звернувся до суду з позовом у березні 2014 року.

Проте із вказаними висновками судів повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 01 грудня 2006 року між ПАТ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 01/12/2006/840/К-37, у відповідності до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 13525,74 доларів США зі сплатою 10 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення кредиту до 30 листопада 2011 року.

02 вересня 2010 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору № 01/12/2006/840/К-37, згідно з якою сторони домовились внести зміни у існуючі кредитні зобов'язання.

Згідно з п. п. 1.1.1. додаткової угоди від 02 вересня 2010 року № 1 при умові виконання позичальником умов договору, останньому протягом 6 місяців з 05 вересня 2010 року по 05 лютого 2011 року надається відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір необхідного платежу визначається в додатку договору.

Також, 02 вересня 2010 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 01/12/2006/840/К-37 про виконання вимог п. 1.1.1. договору сторони домовилися встановити відстрочення сплати частини необхідного платежу. З дати підписання додаткової угоди позичальнику встановлюється щомісячна сума мінімально необхідного платежу відповідно до додаткового графіку.

У відповідності до п. 2.4. додаткової угоди № 1 порядок погашення суми основної заборгованості відбувається внесенням необхідного платежу, щомісячно до 05 числа поточного місяця, якщо 05 число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 30 листопада 2011 року, на умовах визначених Договором.

Позичальник повертає кредит, сплачує кредитору проценти, комісії, та інші платежі, передбачені договором, шляхом здійснення перерахування на рахунок № 0506 МФО 315137 необхідного платежу у валюті кредиту.

01 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та банком був укладений договір поруки.

Згідно з п. 1.1. договору поруки ОСОБА_4 поручилась перед банком за належне виконання позичальником - ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 01/12/2006/840/К-37.

Звертаючись до суду з позовом банк посилався на те, що заборгованість за кредитним договором станом на 07 березня 2014 року, складала 12266,70 доларів США (еквівалент 115 158 грн 55 коп.), заборгованість за управління кредитом складала 1964,19 долари США (еквівалент 18 439 грн 62 коп.), заборгованість зі сплати нарахованих відсотків складала 4976,62 доларів США (еквівалент 46 720 грн 01коп.), пеня з 07 березня 2013 року по 06 березня 2014 року 2166,95 долари США (еквівалент 20 343 грн 11коп.), нарахований штраф 613,34 доларів США (5 757 грн 94 коп.).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди визначено строк повернення траншу кредиту до 30 листопада 2011 року.

ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у березні 2014 року.

Судами встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 здійснив у грудні 2010 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячніплатежі погашення кредиту, а й кінцевийстрок повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячнихплатежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Проте, на порушення зазначених норм права, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не звернув увагу на те, що строк дії картки визначено до 30 листопада 2011 року, а останній платіж по погашенню кредитної заборгованості за договором здійснено у грудні 2010 року, помилково відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по окремих платежах, не врахувавши, що строк повернення кредиту в повному обсязі не пропущено, оскільки позивач звернувся до суду з позовом у березні 2014 року.

Таким чином судами у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК Українине враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 02 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович