АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1906/15-ц Номер провадження 22-ц/786/27/17Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Триголова В.М., Лобова О.А.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з орендної плати,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди квартири у розмірі 27 000 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги ОСОБА_5 мотивує тим, що 18 грудня 2013 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 строком на 2 роки, відповідно до якого встановлено плату за житло у розмірі 1 500 грн. на місяць з повною оплатою комунальних послуг наймачем. За період з 18 грудня 2013 року по 12 серпня 2015 року ОСОБА_4 здійснено оплату за житло лише за два місяці, тому просила суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 27 000 грн.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 27 000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 270 грн.

З цим рішенням не погодилась представник ОСОБА_4- ОСОБА_3, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду, порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п.1,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01 червня 2009 року між сторонами укладено договір оренди квартири строком до 01 січня 2012 року з моменту прийому квартири згідно акту прийомки-передачі, відповідно до умов якого орендодавець ОСОБА_2 надала орендатору ОСОБА_4 та членам його родини для проживання квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1, орендар бере на себе зобовязання, у тому числі по оплаті комунальних послуг та обумовленої плати за житло.

01 лютого 2013 року між сторонами укладено аналогічний договір (а.с. 61).

18 грудня 2013 року між сторонами укладено договір оренди квартири, строк дії останнього встановлено до 01 січня 2016 року (а.с. 6-8, 65-67).

Після укладення згаданих договорів сторонами складалися відповідні акти прийомки-передачі квартири (а.с.60,64,69).

Пунктом 1.2 договору від 18 грудня 2013 року встановлено, що орендар має сплачувати плату за оренду квартири у розмірі 1500 грн. на місяць та 100% оплачувати вартість комунальних послуг, кабельного телебачення.

Згідно п.1.4 цього договору орендатор може в рахунок орендної плати робити ремонт у квартирі, установити вхідні двері, зробити заміну вікон й інші ремонти при узгодженні з орендодавцем.

Пунктом 4.2.3. цього договору передбачено, що після звільнення житлової площі орендатор повинен виконати косметичний ремонт.

Згідно пунктів 5.2 та 5.3. договору його може бути розірвано достроково з ініціативи кожної сторони, про що необхідно попередити іншу сторону за 15 днів.

Із змісту розписки, наданої ОСОБА_4, вбачається, що при укладенні договору від 01 лютого 2013 року він визнав наявність у нього заборгованості по оплаті житла за період з 01 червня 2009 року по 01 лютого 2013 року і взяв на себе зобовязання в рахунок погашення цієї заборгованості установити в квартирі два металопластикових вікна та замінити вхідні двері на металеві (а.с.119).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що вимоги ОСОБА_2 є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Представником відповідача не надано суду доказів на підтвердження факту сплати відповідачем обумовленої договором плати за оренду квартири. Доказів на підтвердження узгодження з позивачем проведення ремонтних робіт у квартири суду не надано, тому доводи представника відповідача про необхідність врахування суми 5 924,66 грн., витрачених на ремонт в орендованій квартирі, не заслуговують на увагу.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Ухвалюючи судове рішення у справі, місцевий суд допустив неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даного спору є стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 27 000 грн. за договором оренди квартири від 18.12.2013 р., термін дії якого до 01.01.2016 р.

За змістом позовних вимог спірним періодом є період з 18.12.2013 р. по 12.08.2015 р.

Як стверджує позивач, за цей період відповідач сплатив їй лише за 2 місяці орендну плату, тобто 3 000 грн., передбачену п.1.2. договору, згідно якого плата за оренду квартиру становить 1 500 грн. на місяць.

Згідно п. 1.4. договору оренди квартири від 18.12.2013 р. орендатор може в рахунок орендної плати робити ремонт у квартирі: встановити вхідні двері, зробити заміну вікон та інший ремонт за погодженням орендодавця.

На підтвердження заперечень проти позову відповідач надав наступні докази: а саме: товарний чек № 599 ФОП ОСОБА_6 від 14.07.2014 р. на своє ім»я про придбання вхідних дверей вартістю 1 280 грн., їх доставку без монтажу - 60 грн., всього на суму 1 340 грн.; комерційну пропозицію накладну від 07.06.2014 р. на своє ім»я про здійснення повної оплати вартості 2-х вікон 3 052,23 грн.; товарний чек №35 від 12.06.2014 р. на своє ім»я про придбання буд матеріалів на суму 990,86 грн.; товарний чек № 17 від 05.06.2014 р. на своє ім»я про придбання будівельних матеріалів на суму 541,80 грн., а всього загальною вартістю 5 924,9 грн. (а.с. 72-75).

З викладеного слідує, що ОСОБА_4 на виконання умов договору оренди квартири встановив вхідні двері в ній та два вікна, надані товарні чеки та накладна видані на його ім»я під час дії договору оренди квартири, містять адресу орендованої квартири, отже є належними та допустими доказами щодо проведення ним вказаних робіт в орендованій квартирі.

Місцевий суд залишив поза увагою викладене та прийшов до помилкового висновку про те, що надані відповідачем докази не слід брати до уваги.

Факт проведення цих робіт не заперечується позивачем, яка у суді апеляційної інстанції підтвердила, що ОСОБА_4 встановив у квартирі вхідні двері та вікна, але не тієї якості.

Отже, загальна вартість придбаних товарів для проведення цих робіт 5 924,9 грн. за змістом п. 1.4. договору оренди квартири від 18.12.2013 р. підлягає зарахуванню в рахунок орендної плати.

Відповідачем також надані товарні чеки від 10.07.2012 р. та від 15.06.2013 р. про придбання меблів (а.с. 72). Вказані чеки не ідентифіковані, не містять печаток та штампів, не зрозуміло ким та кому видані, крім цього, видані вони поза межами строку дії договору оренди квартири від 18.12.2013 р., тобто поза межами спірного періоду, який є предметом спору. Ці докази не є належними та допустимими, тому правильно місцевий суд не взяв їх до уваги. Згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які не стосуються доказування.

Також на підтвердження заперечень проти позову відповідач надав копію заяви ОСОБА_2 на ім»я начальника Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області від 05.08.2015 р.(а.с.79), з якого вбачається, що сторони договору домовлялися про проведення у квартирі заміни вхідних дверей, 2-х вікон, про проведення розводки та каналізації у квартирі. Також в цій заяві ОСОБА_2 вказує на те, що у січні 2015 року ОСОБА_4 виїхав у Чехію і не поставив її до відома, що у грудні 2014 року вона зустрічалася з ним і має від нього розписку про те, що за комунальні послуги в сумі 5 972 грн. /що не є предметом спору/ він сплатить до січня 2015 року, а за оренду житла станом на 01.01.2015 року в сумі 4 000 грн. сплатить до квітня 2015 р., але ОСОБА_4 зник і вона не змогла з ним зустрітися. Також в цій заяві ОСОБА_2 вказує, що у середині липня ОСОБА_4 повернувся з Чехії та розгнівався, що вона у квартиру поселила свою родичку на його меблі.

Відповідачем надано акт від 03.11.2015 р. на підтвердження заперечень проти позову про те, що з 01.01.2015 р. він не проживає в орендованій квартирі, складений за участю свідків-сусідів та засвідчений підписом директора КЖРЕП № 1 та печаткою (а.с. 70). Цей акт позивачем не спростовано.

Сама позивач у заяві на ім»я начальника Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області від 05.08.2015 р. вказує на факт залишення відповідачем орендованої квартири у січні 2015 р., крім цього, з копії закордонного паспорта на ім»я відповідача вбачається, що у січні останній перетинав кордон України (а.с. 76).

На вказані докази місцевий суд уваги не звернув та не дав їм належну правову оцінку для правильного вирішення спору.

Таким чином вбачається, що за договором оренди квартири від 18.12.2013 р. фактичним спірним періодом є період з 18.12.2013 р. по 01.01.2015 р. Позивач у вищевказані заяві вказує на те, що станом на 01.01.2015 р. відповідач має заборгованість з орендної плати 4 000 грн. ОСОБА_1, з урахуванням витрачених відповідачем коштів на придбання вхідних дверей та вікон для орендованої квартири на загальну суму 5 924,9 грн., відсутні підстави для задоволення позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні судового рішення місцевий суд допустив неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 1,3, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 серпня 2016 року -скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з орендної плати відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :