Справа №339/71/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2017 року м. Болехів . Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Бойко Н.З.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на будинковолодіння по вул. Шевченка,8 в с.Танява Болехівської міської ради, як спадкове майно після смерті батька ОСОБА_3
Позовні вимоги обгрунтовує тим, щопісля смерті батька відкрилася спадщина і спадкоємцями за законом став він і його брат-Сулик І.Д.. Спадщину прийняв він, так як проживав з батьком та подав заяву про її прийняття до нотаріальної контори, в той час як брат таких дій не вчиняв, осільки він не претендує на спадщину. Однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння.
В судове засідання позивач не зявився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.28).Такі дії позивача не суперечать вимогам ст.158 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоч про час і місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.29,33).
При цьому клопотання про розгляд справи за його відсутністю не надав.
Зі згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України .
Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи предметом даного спору є будинковолодіння по по вул. Шевченка,8 в с.Танява, реєстрація права власності на яке не проводилося та правовстановлюючі документи на який ніким не виготовлялися, що підтверджується довідкою ОБТІ (а.с.10).
З технічного паспорту на вказаний житловий будинок вбачається, що такий був збудований у 1958 році ( а.с.11-14).
А згідно записів погосподарських книг Тисівської сільської ради цей будинок облікувався саме за батьком позивача - ОСОБА_3, який проживав в ньому разом з позивачем (а.с.15).
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Як передбачено ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.
А в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрації прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.
Відповідно до законодавства, яке діяло до 01.07.2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Таким чином, зважаючи на те, що спірний житловий будинок збудовано у 1958 році і в записах по господарської книги він рахується за ОСОБА_3, то суд визнав, що він і був власником даного будинку і після його смерті, яка настала 25.09.2009 року, такий входить до складу спадкового майна.
Встановлено, що через відсутність заповіту спадкування здійснювалося за законом між його дітьми : позивачем та відповідачем.
Факт родинних стосунків між сторонами та спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8)
Як зазначено в ст.1216 ЦК УКраїни спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця).
Згідно з положеннями частин 1,2 ст.1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття cпадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст. 1270 ЦК строк.
Встановлено, що на час смерті ОСОБА_3 з ним був зареєстрований на проживання та проживав в одному ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, позивач по справі, що підтверджено довідкою Тисівської сільської ради (а.с.15).
Позивач будучи спадкоємцем за законом, прийняв спадщину, оскільки проживав на час смерті із спадкодавцем, від спадщини не відмовлявся, подавши заяву до нотаріальної контори про її прийняття.
Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця (а.с.9).
Стосовно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії суд констатує наступне.
Нотаріальна діяльність є специфічна правова форма діяльності, сутність якої полягає в тому, що в її рамках здійснюється застосування правових норм шляхом реалізації нотаріатом юрисдикційних повноважень у безспірних справах пов'язаних із цивільними правовідносинами.
Відсутність належного правовстановлюючого документу засвідчує про те, що дана справа не може тлумачитись як безспірна, а отже до даних правовідносин не може бути застосована нотаріальна форма охорони та захисту прав і законних інтересів позивача шляхом вчинення нотаріальних дій.
Отже, позивач, будучи спадкоємцем за законом вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді будинковолодіння після смерті батька ОСОБА_3 і вона належить йому з часу її відкриття.
В той же час, відповідач ОСОБА_2, проживаючи окремо від спадкодавця, не вчиняв ніяких дій для прийняття спадщини.
З технічного паспорту вбачається, що дане будинковолодіння складається із житлового будинку "А", стайні "Б", стодоли "Б1", вбиральні "В", криниці , воріт, огорожі.
На підставі наведеного, ст. 1220-1223, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК, керуючись ст. 214,215, 224-226 ЦПК України суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння №8 вулиця Шевченка в с.Танява Тисівської сільської ради, Болехівської міської ради Івано-Франківської області, яке складається із житлового будинку "А", стайні "Б", стодоли "Б1", вбиральні "В", криниці, воріт, огорожі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Болехівським міським судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Головенко О.С.