АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/442/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів : Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» зі збільшеними під час судового розгляду позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 40 862 грн. 80 коп.

На обґрунтування доводів позовної заяви зазначив, що з 24 травня 2002 року він працював у відповідача на різних посадах до 22 грудня 2014 року та був звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням суду першої інстанції від 07 липня 2015 року, яке рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2010 року було частково змінено, було стягнуто із відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4 749, 11 грн., середній заробіток за час затримки за розрахунок при звільненні 28 162, 20 грн., та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Рішення суду від 20 жовтня 2015 року відповідачем було виконано лише 23 грудня 2015 року, коли на рахунок позивачу були перераховані всі кошти, що свідчить про прострочення із розрахунком при звільненні позивача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40 586,70 грн., вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник апелянта з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову. Зазначає, що судом помилково було обчислено період затримки розрахунку при звільненні у 147 робочих днів, оскільки фактичний розрахунок було проведено 07 грудня 2015 року, що підтверджується копією платіжного доручення наявного в матеріалах справи. Судом не було досліджено чи звертався позивач до відповідача із вимогами про добровільне виконання рішення суду щодо перерахунку коштів та чи мав відповідач правові підстави для самостійного перерахування коштів на будь-який рахунок клієнта без його згоди. Крім того, судом було незаконно відмовлено в клопотанні про зупинення провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 03.03.2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11.01.2016 року було змінено в частині визначення розміру середнього заробітку та судових витрат. Зменшено розмір середнього заробітку до 36 169 грн. 10 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року вищевказане рішення Апеляційного суду Хмельницької області було скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

В суді представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач в судовому проти апеляційної скарги заперечив, повністю підтримав рішення суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування, зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, в тому числі, є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам Закону.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Установивши в даному випадку, що ОСОБА_2 не були виплачені належні йому від ПАТ КБ «Приватбанк» суми в день звільнення, суд обґрунтовано вказав на необхідність стягнення на користь працівника середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.

Однак, при цьому суд помилково визначив період, за який підлягає нарахуванню середній заробіток та не вирішив питання щодо застосування принципу співмірності з урахуванням заявлених позовних вимог та розміром середнього заробітку позивача.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2, стягнуто з ПАТ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 882,89 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 38 573,34 гривень, та моральну шкоду у сумі 1000 гривень.

Вказане рішення Апеляційним судом Хмельницької області від 20.10.2015 року було змінено, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 749,11 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 28 162,20 гривень, та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання рішення суду відповідач 07.12.2015 року перерахував на рахунок відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ 37409,46 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №В21-1072, що не оспорювалося сторонами.

Враховуючи встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що відповідач виконав свої зобовязання по рішенню суду перед позивачем.

Відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ вказані кошти перераховано на рахунок позивача лише 23.12.2015 року, що підтверджується довідкою від 11.01.2016 року про рух коштів по рахунку позивача.

Однак позивач не довів, що відсутня вина саме відповідача в затримці перерахування коштів виконавчою службою на його рахунок, тому розмір середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні слід вираховувати за період з 25.05.15 року по 07.12.2015 року, тобто за 131 день. При розмірі середньоденної заробітної плати 276,10 грн. така сума заборгованості становитиме 36 169,10 грн. (276,1 грн. х 131 день).

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Вищезазначеною ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 року, зокрема, було встановлено, що при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апеляційний суд не врахував, що позовні вимоги про стягнення належних позивачеві сум при звільненні задоволено частково, не зясував, яку частку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Усуваючи вказані недоліки колегія суддів прийшла до наступного висновку. Постановою Верховного Суду України від 27.04.2016 року, №6-113цс16 було встановлено, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Необхідно також взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення належних йому з відповідача сум, діючи у відповідності з вимогами ст. 117 КЗпП України та вказаної постанови Верховного Суду України від 27.04.2016 року №6-113цс16, приймаючи до уваги розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, керуючись принципом справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача 28 935 грн. 28 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому суд приймає до уваги співвідношення задоволеної судом суми, яка не була своєчасно виплачена позивачу з вини відповідача 4 749,11 грн. та його середньомісячного заробітку, який становить 5 936,15 грн., що складає 80%, а також розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку 36 169,10 грн. (80% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становитиме 28 935 грн. 28 коп.).

Питання розподілу судових витрат між сторонами підлягає вирішенню у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України.

Оскільки позивач при зверненні з даним позовом до суду першої інстанції звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягнення 344,99 грн. судового збору з урахуванням розміру задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог: 28935,28х100:40862,8=70,81%х487,2:100=344,99.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 січня 2016 року змінити у частині визначення розміру середнього заробітку та судових витрат.

Зменшити розмір середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні до 28 935 грн. 28 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 344,99 грн. судового збору в дохід держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 55