Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/6923/14 Головуючий у 1 інстанції: Тучков С.С.
Провадження № 22-ц/778/1709/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

В позовній заяві просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Стягнути з ОСОБА_4 на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, 10 травня 2005 рок ународження, в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Судові витрати покласти на відповідача.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_3 подала до суду дві заяви: в одній просила її позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини залишити без розгляду, в іншій заяві просила розглядати позовні вимоги про стягнення аліментів без її участі (а.с.22,23).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини залишено без розгляду.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року позов про стягнення аліментів задоволено.

Не погоджуючись із ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інтонації для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог про стягнення додаткових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Залишаючи позовну заяву в частині позовних вимог без розгляду, суд послався на те, що 09.10.2014р. до канцелярії суду надійшла заява позивача про залишення позову в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини без розгляду.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з принципу диспозитивності і відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 5 ч.1 ст.207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зазначена норма в поєднанні з нормою ст. 11 ЦПК України передбачає право позивача на власний розсуд розпоряджатись своїми правами та виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій.

Відповідно до ст. 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.10.2014р. ОСОБА_3 подала до суду заяву про залишення її позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину без розгляду. Цього ж дня, 09.10.2014р. ОСОБА_3 подала до суду заяву розгляд справи без її участі (а.с. 22,23).

Отже, суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат з відповідача врахував, що позивач ОСОБА_3 подала заяву про залишення позову в частині стягнення додаткових витрат без розгляду та дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивач правомірно скористався своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі положень п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, оскільки позивачем подано заяву про залишення позовних вимог у цій частині без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження. Звернення до суду із заявою про залишення позовних вимог без розгляду є правом позивача.

Доводи апеляційної скарги, що заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду вона не писала та не підписувала не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги спростовуються, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.(ст. 57 ЦПК України)

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Доказів на підтвердження того, що вона не подавала заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог позивачем не надано.

Апелянтом не надано пояснень тієї обставини, що цього самого дня нею подано до суду заяву про розгляд частини позовних вимог без її участі. І вказана заява нею під сумнів не ставиться.

Викладене дає підстави для висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції при здійсненні судочинства належно та обґрунтовано керувався нормами ЦПК України - п.5ч.1ст.207 ЦПК України, а тому колегія суддів не має підстав для скасування оскарженої ухвали.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального права, а доводи апеляційної скарги її не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: