Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/758/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Бондаренко І.В.
Провадження № 22-ц/778/64/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки, розподіл майна, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки, розподіл майна, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, який згодом було уточнено.

В обґрунтування позову зазначав, що він познайомився з ОСОБА_5 в 2002 році, а з березня 2003 року вони стали проживати спільно як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1, яка належала його сестрі ОСОБА_9 У 2007 році ОСОБА_5 завагітніла, в зв'язку з чим вони прийняли рішення про придбання більшої квартири для сімї. 25.03.2008 року ними була придбана квартира АДРЕСА_2 на спільні кошти в сумі 78317 доларів США, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано на ОСОБА_5. Частина грошових коштів, які вони заплатили за квартиру в сумі 20000 доларів США, були спільними накопиченнями, а іншу частину грошових коштів на придбання квартири у сумі 55582,80 доларів США взяли в кредит. 28.12.2007 року у них народився син ОСОБА_10, 06.06.2008 року вони зареєстрували шлюб. Станом на березень 2014 року залишок по кредиту склав біля 30000 доларів США, тому його сестра ОСОБА_9 дозволила йому продати належну їй квартиру АДРЕСА_3 в м .Запоріжжі, що він і зробив навесні 2014 року та отримав за квартиру гроші в сумі 28000 доларів США, які віддав ОСОБА_5 для погашення кредиту. Зазначав, що червня 2014 року у них погіршились відносини і ОСОБА_5 відмовилась далі проживати спільно як подружжя. В 2011 році ОСОБА_5 придбала автомобіль НОМЕР_1, який 20.10.2015 року переоформила на свого батька ОСОБА_11 з метою уникнення його розподілу.

Крім того, 19.11.2015 року ОСОБА_12 за довіреністю, виданою ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2. Дана угода була укладена без його згоди як співвласника квартири.

25.11.2015 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_7 договір іпотеки, за яким передала ОСОБА_7 вказану квартиру в іпотеку на забезпечення виконання договору позики.

Враховуючи вищевикладене просив суд встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу його та ОСОБА_5 з 2003 року; розділити спільно нажите за час фактичних шлюбних відносин майно квартиру АДРЕСА_2, визнавши за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири; визнати недійсними договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений 19.11.2015 року між представником ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та договір іпотеки зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; розподілити майно подружжя автомобіль НОМЕР_1 шляхом стягнення з ОСОБА_5 на його користь половини його вартості у сумі 55000 грн.

У квітні 2016 року ОСОБА_5 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 .І., про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя, який неодноразово було уточнено.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 06 червня 2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб.

За час спільного проживання без реєстрації шлюбу, а саме 28.12.2007 року у них народився син ОСОБА_10 З моменту народження дитина проживає разом з нею, відповідач ніколи з ними не проживав. Спілкування між ними припинено з початку 2014 року. З червня 2014 року вона з сином постійно проживає в АР Крим.

Крім того, 20.12.2012 року відповідачем було придбано автомобіль НОМЕР_2, вартість якого складає 284 223,05 грн.

Враховуючи вищевикладене просила суд розірвати шлюб, укладений 06.06.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; стягнути з відповідача на її користь 142 111,53 грн. в якості компенсації вартості автомобіля НОМЕР_2.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 половину вартості відчуженого автомобіля НОМЕР_1 в сумі 47500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 06 червня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №122.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 половину вартості автомобіля НОМЕР_2 в сумі 85729 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Судова колегія вважає, доведеним позивачем ОСОБА_4 проживання однією сім'єю з відповідачкою ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без шлюбу.

Встановлено, що з березня 2003 року сторони проживають спільно як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1, яка належала сестрі позивача, ОСОБА_9

28 грудня 2007 року у сторін народився син ОСОБА_10. ( т.1 а.с. 10).

25 березня 2008 року була придбана квартира №152 в буд.№ 18 по вул. Калнишевського в м. Запоріжжі за 78317 доларів США.

06 червня 2008 року сторони зареєстрували шлюб ( т.1 а.с. 11).

26 червня 2008 року відповідач ОСОБА_5 перебуваючи у шлюбі зареєструвала право власності на спірну квартиру АДРЕСА_4 т.1 а.с. 27).

Факт проживання сторонами однією сімєю, зі спільним побутом, та взаємними правами та обов'язками з березня 2003 року до укладення шлюбу в червні 2008 року підтверджується показами свідків ОСОБА_13 ОСОБА_14 , яка має дружні стосунки з відповідачкою ОСОБА_5 з 1986 року та яка часто бувала у сторін вдома та бачила спільний побут, спільні придбання майна та відпочинок за кордоном.

Дані обставини також підтверджені свідками ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_16,ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19, ОСОБА_20, диском із цифровими відео файлами , покази яких суд безпідставно не взяв до уваги ( т.1 а.с. 164, 165,166 файли відеозапису, т.2 а.с. 18,19 , 78,79 ,127 диск а.с. 208, 209), а також чисельними фото таблицями, які відображають спільне помешкання сторін, їх побут та сумісний відпочинок ( т.1 а.с. 16 -24, т.1 а.с. 142-161).

Крім того на думку судової колегією, ще одним із доказів започаткування сторонами сімї, та їх спільного проживання, ведення спільного побуту являється народження дитини в грудні 2007 року, до придбання спірної квартири, та реєстрації позивачем ОСОБА_4 батьком дитини свідчить про визнання сторонами взаємних прав та обов'язків.

Отже з огляду наведеного судова колегія вважає, встановленим факт проживання сторонами однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого, 25 березня 2008 року була придбана спірна квартира АДРЕСА_4 за і на підставі ст.ст. 60, 70 СК України являється спільною сумісною власністю частки якої є рівними.

Відповідач ОСОБА_5 у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України як сторона, яка приймала участь у справі не довела суду ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме не довела, що спірна квартира придбана за її особисті кошти і вона не проживала спільно з позивачем та не вела спільний побут.

Крім того ці твердження спростовуються вище встановленими судом обставинами.

Допитані свідки, запрошені відповідачкою не спростовують відсутність встановленого факту.

Таким чином судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки та розподіл спірної квартири шляхом визнання на 1/2 її частину підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки і вирішуючи спір в цій частині, апеляційний суд виходить з наступного.

Встановлено, що 29 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації та розподіл майна ( т.1 а.с. 99).

Заявою просив суд забезпечити позов ,накласти арешт на спірну квартиру ( т.1 а.с. 95)

Ухвалою суду від 22.10.2015 року позов повернуто ( а.с. 36).

За аналогічним позовом від 29.09.2015 року відрито провадження Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалою від 18.11.2015 року ( а.с. 37-38).

19 листопада 2015 року відповідачка ОСОБА_5 від імені якої за довіреністю діє гр. ОСОБА_21 продає спірну квартиру ОСОБА_6 ( а.с. т.1 а.с. 218).

25 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_6 у забезпечення грошового зобовязання в розмірі 598 750 грн. передала за іпотечним договором спірну квартиру ОСОБА_7 ( а.с. т. 1 а.с. 222).

Відповідно до правової позиції, що висловлена у Постанові Верховного суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-1912цс15 відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згода на розпорядження спільним майном за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті З ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Судова колегія вважає, що уклавши спірний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяли недобросовісно, що підтверджується наступними обставинами.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_6 визнала факт знайомства зі сторонами із 2006 року, знає про факт купівлі квартири у кредит та погашення кредиту під час шлюбу та саме ОСОБА_6 29 січня .2014 р. придбала у позивача квартиру АДРЕСА_6 .

Факт обізнаності відповідачки ОСОБА_6 про намір ОСОБА_5 продати спірну квартиру без згоди позивача підтверджується, нотаріально посвідченою довіреністю від 29.01.2015 року, за якою ОСОБА_5 уповноважила саме ОСОБА_6 продати або подарувати спірну квартиру на власний розсуд ( т.1 а.с. 197).

Недобросовісний намір також підтверджується і тим, що саме після звернення позивача до суду з позовом про визнання факту спільного проживання та поділ спірної квартири, а саме 17.11.2015р. ОСОБА_5 намагається позбавитися права власності на квартиру та видає довіреність ОСОБА_21 на право продажу квартири ОСОБА_6

Крім того, до спірного договору купівлі-продажу відчуження квартири ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 було здійснено за 150000 гривень (т. 1 а.с. 218), проте відповідно до договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 222) остання отримала під залог квартири суму у розмірі 598750 грн., що майже в 4 рази вище вартості, у яку сторони оцінили квартиру.

Окрім цього до теперішнього часу ОСОБА_5 не знялася з реєстрації у спірній квартирі.

З огляду наведеного судова колегія вважає, доведеним факт недобросовісності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири та з вищенаведених норм матеріального права угода може бути визнана недійсною.

Окрім цього за вимогами ст. 319 ЦК України виключно власнику надано право розпорядження майном. З огляду на ту обставину, що договір, за яким ОСОБА_6 набула спірну квартиру є недійсним, укладений нею договір розпорядження цим майном у вигляді передання в іпотеку є також недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо розірвання шлюбу у засіданні апеляційної інстанції не підтримав, та погодився з рішенням суду першої інстанції про його розірвання.

Доводи скарги, що до розподілу майна в частині оцінки автомобілю Nissan X Trail доведені не були та висновків суду не спростовують.

Отже ці доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині відмови у позові ОСОБА_4 скасовує та ухвалює нове рішення про його задоволення, в іншій частині рішення суду залишається без змін.

У порядку ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати шляхом стягнення з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь позивача мито за подачу позову в сумі 3631 грн., за подачу апеляційної скарги 3992 грн., а всього 7623 грн. з кожного по 2541 грн. ( т.1 а.с. 1, т.2 а.с.. 215, 274 ).

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И РІ Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2016 року по цій справі в частині відмови у позову ОСОБА_4 скасувати та ухвалює нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки, розподіл майна, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою з березня 2003 року по 06.06.2008 року.

Визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, посвідчений 19.11.2015 року, приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 12133.

Визнати недійсними договір іпотеки квартири АДРЕСА_7, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7, посвідчений 25.11.2015 року, приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 12256.

Розділити майно, набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільну сумісну власність під проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 7623 грн. з кожного по 2541 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: