06 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
при секретарі Шевчук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційні збитки, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 3% річних та інфляційні збитки за договором позики.
Позовні вимоги мотивує наступним.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2014 року стягнено з відповідача на користь позивача суму боргу за вищевказаним договором позики від 15.03.2011 року в розмірі 1500000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2014 року залишено без змін. Таким чином, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2014 року набрало законної сили 12.11.2014 року.

Як встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2014 року, 15.03.2011 року між сторонами було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гмиря В.В., зареєстрований в реєстрі за №376,377, відповідно до умов якого, позивач передає у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1500000 грн., а ОСОБА_2 зобов'язується повернути зазначену суму в строк до 15.03.2012 року включно у готівковій формі. Факт отримання грошових коштів (проведення розрахунку, виконання зобов'язання по ст. 545 ЦК України) за цим договором підтверджується розпискою, написаною власноруч ОСОБА_2 в момент передачі йому суми позики.

10.12.2014 року на виконання вищезазначеного рішення суду був виданий виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Вахрушевої Р.М. від 25.06.2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві без виконання.

Станом на 28.09.2016 року сума боргу в розмірі 1500000 грн. з ОСОБА_2 виконавчою службою не стягнена навіть частково.

Зважаючи на те, що строк виконання відповідачем зобов'язання перед позивачем за рішенням суду було порушено, позивач заявляє свої вимоги щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань від несплаченої суми боргу за договором позики від 15.03.2011 року.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки та 3 % річних в розмірі 1471998 грн. 29 коп. та судові витрати.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, про дату, час і .місце судового розгляду повідомлені належним чином. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.38).

За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. На підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України викликався в судове засідання через оголошення в пресі, шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», а тому суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у в матеріалах справи доказів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

26.06.2014 року Деснянським районним судом м. Києва було винесено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким вимоги позивача задоволено частково та стягнено з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 15.03.2011 року в розмірі 1500000 грн. (а.с. 14-15).

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що 15.03.2011 року між сторонами було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гмиря В.В., зареєстровано в реєстрі за №376, 377, відповідно до умов якого позивач передає у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1500000 грн., а ОСОБА_2 зобов'язується повернути зазначену суму в строк до 15.03.2012 року включно у готівковій формі. Факт отримання грошових коштів (проведення розрахунку, виконання зобов'язання по ст. 545 ЦК України) за цим договором підтверджується розпискою, написаною власноруч ОСОБА_2 в момент передачі йому суми позики.

Належність ОСОБА_2 підпису в розписці підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи.

Відповідно до копії ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2014 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2014 року залишено без змін. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2014 року набрало законної сили 12.11.2014 року (а.с. 16-17).

10.12.2014 року Деснянським районним судом м. Києва на виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с. 18).

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Вахрушевої Р.М. від 26.06.2015 року виконавчий документ повернуто стягувану (а.с. 19).

Станом на 28.09.2016 року року сума боргу в розмірі 1500000 грн. позивачу відповідачем не відшкодована.

Для обчислення 3% річних та інфляційних збитків за невиконання відповідачем зобов'язань за рішенням суду позивач враховує період в три роки з 27.09.2013 року по 27.09.2016 року.

Таким чином, 3% річних від суми боргу 1500000 грн. складають 135123 грн. 29 коп.; інфляційні збитки за даний період складають 1336875 грн.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.

Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором позики не виконав, як встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2014 року, а відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати суми заборгованості за договором позики, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних в розмірі 135123 грн. 29 коп. та суму інфляційних збитків у сумі 1336875 грн.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 6890 грн.

Витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п. 6 ч. 2 ст. 79 ЦПК), відносяться до витрат, пов'язаних із вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (стаття 87 ЦПК). При цьому зазначені витрати на будь-якій стадії процесу несе позивач, якщо заявить таке клопотання.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України, понесені стороною по справі витрати повинні бути документально підтверджені.

Позивачем надано рахунок №16559 від 05.12.2016 року, який підтверджує вартість послуг, пов'язаних з публікацією оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про виклик відповідача в судове засідання, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 420 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 526, 527, 610, 611, 625, 1046, 1047-1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційні збитки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму інфляційних збитків у сумі 1336875 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 135123,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7310,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: