Справа №639/9536/14-ц
Провадження №8/639/5/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд

ВСТАНОВИВ :

29 серпня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, відповідно до якого просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі еквівалентній 30 216 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та неустойку за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 230 000,00 грн.; звернути стягнення в рахунок задоволення цих вимог на предмет іпотеки - належну відповідачу квартиру, виселити з неї відповідача; стягнути з відповідача заборгованість в сумі, еквівалентній 5 669 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та неустойку в розмірі 201 600,00 грн.; покласти на відповідача судові витрати.

Заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) про стягнення заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 1837, в розмірі 806 624 грн., яка складається з: основної суми боргу в розмірі 17 150 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 401 996 грн.; відсотків за користування позикою в розмірі 5367 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 125 802,48 грн.; трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 2083 долара США, що еквівалентно за курсом НБУ 48 825 грн. та пені в розмірі 230 000 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 жовтня 2007 посвідченого нотаріально за реєстровим № 1839, шляхом визнання за ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2) з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму заборгованості за договором позики від 13 березня 2008 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 440, в розмірі 299 180,72 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) сума сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн. (т.1 а.с. 98-103)

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року залишено без змін. ( т.2 а.с. 123-127)

Рішення набрало законної сили.

30 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що 28 квітня 2016 року у справі за позовом Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки, виселення, прийнято рішення, згідно з яким позов задоволено частково визнано недійсним договір іпотеки від 01.10.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за № 1839. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.09.2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року залишено без змін.

Підставою для визнання договору Іпотеки недійсним було порушення, в момент його укладання, норм законодавства та прав неповнолітнього ОСОБА_4, яке виразилося в неотриманні дозволу органу опіки та піклування.

Отже, право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 було визнано Жовтневим районним судом м. Харкова 31.03.2015 року на підставі договору Іпотеки, який є недійсним.

Ця істотна для справи обставина недійсність договору Іпотеки стала відома заявнику вже після набрання законної сили (08.08.2016 року) рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року, а саме 29 вересня 2016 року, тобто тоді, коли рішення суду від 28.04.2016 року про визнання договору Іпотеки недійсним набрало чинності, хоча дана умова існувала і на час розгляду цієї справи.

В судовому засіданні представники заявника ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які діють на підставі довіреностей, заяву про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року за нововиявленими обставинами підтримали у повному обсязі та дали пояснення про обставини, які викладенні у рішенні вище.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦПК України її неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, вислухавши пояснення представників заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) про стягнення заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 1837, в розмірі 806 624 грн., яка складається з: основної суми боргу в розмірі 17 150 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 401 996 грн.; відсотків за користування позикою в розмірі 5367 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 125 802,48 грн.; трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 2083 долара США, що еквівалентно за курсом НБУ 48 825 грн. та пені в розмірі 230 000 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 жовтня 2007 посвідченого нотаріально за реєстровим № 1839, шляхом визнання за ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2) з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму заборгованості за договором позики від 13 березня 2008 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 440, в розмірі 299 180,72 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) сума сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн. (т.1 а.с. 98-103)

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року залишено без змін. ( т.2 а.с. 123-127)

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Представник заявника ОСОБА_7 в судовому засіданні вказує, що заочне рішення від 31.03.2015 року повинно бути переглянуто за нововиявленими обставинами, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року у справі за позовом Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки та виселення, позов задоволено частково, визнано недійсним договір іпотеки від 01.10.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за № 1839. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.09.2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року залишено без змін.

Представник заявника вважає, що підставою для визнання договору Іпотеки недійсним було порушення, в момент його укладання, норм законодавства та прав неповнолітнього ОСОБА_4, яке виразилося в неотриманні дозволу органу опіки та піклування. Отже, право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 було визнано Жовтневим районним судом м. Харкова 31.03.2015 року на підставі договору Іпотеки, який є недійсним. Ця істотна для справи обставина недійсність договору Іпотеки стала відома заявнику вже після набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року, а саме 29 вересня 2016 року (день набрання законної сили рішення суду від 28.04.2016 року про визнання договору Іпотеки недійсним).

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. (п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України)

В пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» розяснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 7 вказаної постанови розяснено, що обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова ухвалено рішення по цивільній справі за позовом Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки та виселення. Відповідно до зазначеного рішення позов задоволено частково, визнано недійсним договір іпотеки від 01.10.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за № 1839. ( т.3 а.с. 8-16)

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.09.2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року залишено без змін. (т.3 а.с. 17-21)

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, суд вважає, що недійсність договору іпотеки від 01.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яка була визнана рішенням суду від 28.04.2016 року, є істотною обставиною для справи. Дана істотна обставини існувала і на час розгляду справи даної цивільної справи, однак про неї не було відомо відповідачу ОСОБА_2, оскільки вона була встановлена рішенням суду від 28.04.2016 року, яке набрало законної сили 29.09.2016 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та вважає необхідним скасувати його.

Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦПК України, розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення.

Судовим розглядом встановлено, що 29 серпня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, відповідно до якого просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі еквівалентній 30 216 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та неустойку за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 230 000,00 грн.; звернути стягнення в рахунок задоволення цих вимог на предмет іпотеки - належну відповідачу квартиру, виселити з неї відповідача; стягнути з відповідача заборгованість в сумі, еквівалентній 5 669 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та неустойку в розмірі 201 600,00 грн.; покласти на відповідача судові витрати.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 01.10.2007 року був укладений договір позики, за яким позивач позичила відповідачеві 19 000 доларів США на строк до 01.09.2010 року, та іпотечний договір, за яким відповідач передала позивачеві в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 із визначенням можливих способів звернення на неї стягнення, в тому числі шляхом обернення у свою власність.

Крім того, 13.03.2008 року між ними був укладений ще один договір позики, згідно умов якого відповідач позичила у позивача ще 6 500 доларів США на строк до 13.03.2009 року.

Позивач умови договорів позики виконала у повному обсязі, передавши грошові кошти відповідачу.

Відповідач ОСОБА_2 свій обов'язок з повернення позичених коштів не виконала і, незважаючи на вжиті позивачем заходи позасудового врегулювання спору, сплатила борг лише частково, повернувши 1 850 доларів США за договором позики від 01.10.2007 року і 3 450 доларів США за договором позики від 13.03.2008 року.

У зв'язку з цим, за договором позики від 01.10.2007 року позивач вважає належними до стягнення з відповідача на її користь гривневого еквіваленту неповернутої частини позики в розмірі 17 150 доларів США, збільшеної на три проценти річних за час прострочення в розмірі 2 309 доларів США, а також процентів за користування позиченими коштами в розмірі 10 757 доларів США і неустойку в сумі 230 000,00 грн. В рахунок задоволення цих вимог позивач просить звернути стягнення на передану їй в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 шляхом набуття на неї права власності.

За договором позики від 13.03.2008 року позивач вважає належними до стягнення з відповідача на її користь гривневого еквіваленту неповернутої частини позики в розмірі 3 050 доларів США, збільшеної на три проценти річних за час прострочення в розмірі 505 доларів США, а також процентів за користування позиченими коштами в розмірі 2 114 доларів США і неустойку в сумі 201 600,00 грн.

Представники відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнали частково, не заперечували проти стягнення суми боргу за договорами позики, в частині позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на іпотечне майно, виселення - просили суд у задоволені відмовити, посилаючи на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.04.2016 року договір іпотеки було визнано недійсним.

При розгляді позову ОСОБА_1 судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 01.10.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивач передала відповідачеві в позику 19 000 доларів США, а відповідач прийняла їх і зобов'язалася повертати частинами по 250 доларів США не пізніше 01 числа кожного місяця в період до 01 серпня 2010 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 10 500 доларів США не пізніше 01.09.2010 року. ( т.1 а.с. 20)

Договір позики від 01.10.2007 року викладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 1837.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В п. 2 договору позики від 01.10.2007 року зазначено, що відповідач отримала від позивача зазначені в цьому договорі валютні цінності ще до його підписання.

Отже, внаслідок свого реального характеру, договір позики від 01.10.2007 року є укладеним і належним чином виконаним перед відповідачем з боку позивача шляхом передання їй предмета позики у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач зазначає, що відповідач не виконала у повному обсязі свій обов'язок з повернення їй позичених коштів за договором позики від 01.10.2007 року, а повернула їй лише перші передбачені умовами договору шість платежів по 250 доларів США і 01.05.2008 року - ще 350 доларів США, а всього - 1 850 доларів США.

Неповернутими за розрахунками позивача залишилися позичені у неї відповідачем кошти в сумі 17 150 доларів США.

Представники відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні про розмір залишку боргу не заперечували.

Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до долара США на 31.03.2015 року на рівні 2344.2625грн. за 100,00 доларів США.

Таким чином, заборгована сума позики належної до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 17 150 доларів США на рівні 2344.2625грн. за 100,00 доларів США еквівалентна в національній валюті 401 996 грн.

Позивачем надані суду докази направлення нею відповідачу вимоги від 26.04.2013року та повторної вимоги від 29.07.2013 року про усунення порушення виконання зобов'язань з повернення боргу за договором позики від 01.10.2007 року з викладом змісту порушених зобов'язань, вимогою про їх виконання у 30-денний строк та з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання та вимогою про добровільне виселення, в яких позивачем було так само вказано, що розмір невиконаного відповідачем зобов'язання з повернення їй боргу становить 17 150 доларів США.

Судом встановлено, що повторна вимога позивача від 29.07.2013 року була отримана відповідачем 08.08.2013 року. (т.1 а.с. 22-39)

Зважаючи на це, суд враховує часткове виконання відповідачем її зобов'язань з повернення позивачеві боргу за договором позики і виходить із залишку неповернутої частини позики в сумі 17 150 доларів США і вважає належною до стягнення з відповідача на користь позивача гривневого еквіваленту неповернутої частини позики саме в цьому розмірі.

В п.3 договору позики зазначено, що за прострочку виконання зобов'язання по поверненню позики сторонами встановлено обов'язок відповідача сплатити на користь позивача неустойку в розмірі 100,00 грн. за кожен день прострочки. При цьому, сторони домовилися, що для вимог про стягнення неустойки має застосовуватися збільшений строк позовної давності тривалістю 1 000 днів.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( ч. 1 ст. 610 ЦК України ).

У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата неустойки, або законом ( ст. 611 ЦК України) .

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на отримання від позичальника процентів за користування позиченими коштами за весь період строку договору позики. Між сторонами укладено договір на строку з 01.10.2007 року по 01.09.2010 року.

Розрахунок відсотків за користування позикою визначається з урахуванням зазначення в позові позивачем періодичної сплати сум відповідачем за період строку, визначеного договором.

Розмір облікової ставки НБУ за період з 1992 року по 2014 рік надано позивачем. (а.с. 40)

За користування відповідачем позикою в розмірі 19 000 доларів США протягом 31 дня в період з 01.10.2007 року по 01.11.2007 року, коли встановлена Національним банком України облікова ставка становила 8,0%, сума процентів становить 129 доларів США; за 30 днів користування позикою в сумі 18 750 доларів США в період по 01.12.2007 року при обліковій ставці на рівні 8,0% сума процентів дорівнює 123 доларам США; за 31 день користування позикою в сумі 18 500 доларів США по 01.01.2008 року при ставці 8,0% сума процентів дорівнює 125 доларам США; за 31 день користування позикою в сумі 18 250 доларів в період по 01.02.2008 року при ставці 10,0% сума процентів дорівнює 155 доларам США; за 29 днів користування позикою в сумі 18 000 доларів США до 01.03.2008 року при ставці 10,0% сума процентів дорівнює 143 доларам США; за 31 день користування позикою в 17 750 доларів США у період до 01.04.2008 року при ставці 10,0% сума процентів дорівнює 150 доларам США; за 29 днів користування позикою в 17 500 доларів США у період до 30.04.2008 року при ставці 10,0% сума процентів дорівнює 139 доларам США; за 1 день користування позикою в 17 500 доларів США до 01.05.2008 року сума процентів склала 5 доларів США; за користування позикою в сумі 17 150 доларів США протягом 410 днів в період по 15.06.2009 року при обліковій ставці на рівні 12,0% сума процентів складає 2 311 доларів США, протягом 58 днів до 12.08.2009 року при ставці 11,0% - 299 доларів США, протягом 300 днів до 08.06.2010 року при ставці 10,25% - 1 444 долари США, протягом 30 днів до 08.07.2010 року при ставці 9,5% - 133 долари США, протягом 33 днів до 10.08.2010 року при ставці 8,5% - 131 долар США, протягом 22 днів до 01.09.2010 року при ставці 7,75% - 80 доларів США, а всього - 5 367 доларів США, що згідно курсу НБУ на день ухвалення рішення на рівні 2344.2625 грн. за 100,00 доларів США становить 125 802,48 грн.

В період часу після закінченні строку договору, правовідносини сторін регулюються нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України та умовами договору в частині неустойки за невиконання відповідачем її зобов'язань, що унеможливлює подвійне покарання відповідача за одне й те саме порушення, тому суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо нарахування відсотків за користування позикою після закінчення строку користування позикою.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання з відповідача трьох процентів річних від простроченого поверненням боргу в сумі 17 150 доларів США.

В позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних за період з 07.06.2008 року по день звернення до суд 23.09.2014 року.

Проте суд вважає зазначений період необґрунтованим, оскільки п.1 Договору визначено, що позичальник зобов'язується повернути суму боргу не пізніше 01.09.2010 року.

Абзацом 2 п.2 Договору визначено, що прострочення зобов'язання є недотримання строку останнього повернення, який передбачено п.1 Договору, а також прострочка будь-якого з повернень більш ніж на п'ять днів. В останньому випадку позичальник має право достроково вимагати виконання зобов'язання.

Прострочення виконання зобов'язання за п.1 Договору починається з наступного дня після 07.09.2010 року, що по день звернення до суду з позовом 23.09.2014 року, складає 1 478 днів.

За розрахунком 3% річних на суму боргу 17150 доларів США складає: 17150 х 3% /100%/ 365 дн. х 1478 дн. =2 083 доларів США, що за курсом НБУ 2344.2625 грн. за 100 доларів США складає 48 825,52 грн.

Оскільки позивач мав право за умовами Договору достроково вимагати виконання зобов'язання в наслідок порушення з 07.06.2008 року, відповідно до п. 3 Договору має право на отримання пені в розмірі 100,00 грн. з дня виникнення права дострокової вимоги по день звернення до суду 23.09.2014 року, що складає 2300 днів, загальний розмір якої дорівнює 230000,00 грн.

В позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних та пеню саме по день звернення до суду 23.09.2014 року, суд розглядає позов в межах позовних вимог.

Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року, посвідченого нотаріально за реєстровим № 1837, дорівнює 806 624 гривні, яка складається з: основної суми боргу в розмірі 17 150 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 401 996 грн.; відсотків за користування позикою в розмірі 5367 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 125 802,48 грн.; трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 2083 долара США, що еквівалентно за курсом НБУ 48 825 грн. та пені в розмірі 230 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

В забезпечення виконання зобов'язань відповідача за договором позики від 01.10.2007 року, відповідач передала позивачеві в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_4, про що між ними був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений нотаріусом ОСОБА_5 за № 1839 (т.1 а.с. 43)

В рахунок задоволення вимоги про стягнення заборгованості за договором позики від 01.10.2007 року позивач просить стягнення на заставлене в забезпечення цього боргу іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_4 - шляхом набуття на неї права власності на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та висилити відповідача з іпотечного майна.

Дійсно, як вбачається зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 7 даного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Однак, відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 в даній частині, суд виходить з наступного.

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.04.2016 року по цивільній справі № 639/5756/15-ц за позовом Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки, виселення, визнано недійсним договір іпотеки від 01.10.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за № 1839. В іншій частині позовних вимог відмовлено. ( т.3 а.с. 8-16)

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.09.2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року залишено без змін. (т.3 а.с.17-21)

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки судовим рішення, що набрало законної сили, договір іпотеки від 01.10.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за № 1839 визнано недійсним, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у задоволені її позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття за нею права власності на іпотечне майно та виселення відповідача з іпотечного майна.

Крім того, судом встановлено, що 13.03.2008 року був укладений ще один договір позики, за яким позивач передала відповідачеві в позику 33 150,00 грн., що еквівалентно 6 500 доларів США, а відповідач прийняла їх і зобов'язалася повертати частинами у визначені умовами договору порядку та строки, здійснивши остаточне повернення позичених коштів не пізніше 13.03.2009 року. (т.1 а.с. 48)

В п. 2 договору позики від 13.03.2008 року відповідач зазначила, що одержала вказані в цьому договорі грошові кошти ще до його підписання.

За прострочку виконання відповідачем її зобов'язань за цим договором сторони встановили обов'язок відповідача сплатити штрафна користь позивача в розмір 100,00 грн. за кожен день прострочки, починаючи з 14 березня 2009 року.

Договір позики від 13.03.2008 року посвідчений нотаріально приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 за № 440.

В порушення умов договору, відповідач не виконала свого обов'язку і повернула позичені кошти лише частково на суму 3 450 доларів США. Неповернутою залишилася частина позичених коштів в сумі 3 050 доларів США, що зазначається позивачем, та не було спростовано представниками відповідача.

Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до долара США на 31.03.2015 року на рівні 2344.2625 грн. за 100,00 доларів США.

З урахуванням офіційного курсу гривні до долара США на 31.03.2015 року на рівні 2344.2625 грн. за 100,00 доларів США, належний до стягнення з відповідача на користь позивача гривневий еквівалент неповернутої частини позики в сумі 3050 доларів США дорівнює 71492 грн.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на отримання від позичальника процентів за користування позиченими коштами за весь період строку договору позики.

Між сторонами укладено договір на строк з 13.03.2008 року по 13.03.2009 року.

Розрахунок відсотків за користування позикою визначається з урахуванням зазначення в позові позивачем періодичної сплати сум відповідачем за період строку, визначеного договором.

З огляду на наведене вище обґрунтування, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення на його користь процентів за користування відповідачем коштами, позиченими у позивача за договором від 13.03.2008 року, частково, розрахувавши їх наступним чином з урахуванням повернутих сум за договором позики, які зазначені позивачем.

Розмір облікової ставки НБУ за період з 1992 року по 2014 рік надано позивачем. (т.1 а.с. 40)

За користування відповідачем позикою в сумі, еквівалентній 6 500 доларів США, протягом 25 днів в період з 13.03.2008 року по 07.04.2008 року, коли встановлена Національним банком України облікова ставка становила 10,0%, розмір процентів становить суму, еквівалентну 44 доларам США; за 23 дні користування позикою в сумі, еквівалентній 6 350 доларам США, в період по 30.04.2008 року при обліковій ставці на рівні 10,0% сума процентів дорівнює еквіваленту 40 доларів США; за 13 днів користування позикою в сумі, еквівалентній 6 350 доларам США, до 13.05.2008 року при ставці 12,0% сума процентів дорівнює еквіваленту 27 доларів США; за 61 день користування позикою, еквівалентною 5 550 доларам США, в період по 13.07.2008 року при ставці 12,0% сума процентів дорівнює еквіваленту 111 доларів США; за 31 день користування позикою, еквівалентною 5 150 доларам США, до 13.08.2008 року при ставці 12,0% сума процентів дорівнює еквіваленту 52 доларів США; за 31 день користування позикою, еквівалентною 4 750 доларам США, у період до 13.09.2008 року при ставці 12,0% сума процентів дорівнює еквіваленту 48 доларів США; за 49 днів користування позикою, еквівалентною 4 350 доларам США, у період до 01.11.2008 року при ставці 12,0% сума процентів дорівнює 70 доларам США; за 132 дні користування позикою в сумі 3 950 доларів США, до 13.03.2009 року при ставці в 12,0% сума процентів склала еквівалент 171 доларів США, а всього - 563 доларів США, що згідно курсу НБУ на день ухвалення рішення на рівні 2344.2625 грн. за 100,00 доларів США становить 13 196, 72 грн.

В період часу після закінченні строку договору, правовідносини сторін регулюються нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України та умовами договору в частині неустойки за невиконання відповідачем її зобов'язань, що унеможливлює подвійне покарання відповідача за одне й те саме порушення, тому суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо нарахування відсотків за користування позикою після закінчення строку користування позикою.

За період часу після закінченні цього строку, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов договору, позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від неповернутої частини позики та на нарахування неустойки.

Позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 3050 доларів США за період з 18.03.2009 року по день звернення до суду 23.09.2014 року, що складає 2016 днів.

За розрахунком 3% річних на суму боргу 3050 доларів США складає: 3050 х 3% /100%/ 365 дн. х 2016 дн. =505 доларів США, що за курсом НБУ 2344.2625 грн. за 100 доларів США складає 11 837,20 грн.

За такий самий період з 18.03.2009 року по день звернення до суду 23.09.2014 року, що складає 2016 днів, суд задовольняє вимогу позивача і про стягнення з відповідача на її користь неустойки за п. 4 Договору позики від 13.03.2008 року з розрахунку 100,00 грн. за кожен день прострочення виконання зобов'язань, загальний розмір якої становитиме результат від множення розміру щоденної неустойки на 2 016 днів прострочення і дорівнює 201 600,00 грн.

Позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та пені заявлені саме по день звернення до суду 23.09.2014 року, тому судом розглядається справа в межах позовних вимог.

Таким чином, за договором позики від 13.03.2008 року стягненню підлягає: основна сума боргу в розмірі 71 492 грн., що еквівалентно за курсом НБУ 3050 доларів США; відсотки за користування позикою в розмірі 13 196, 72 грн., що еквівалентно за курсом НБУ 563 долара США; три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 11 837,20 грн., що еквівалентно за курсом НБУ 505 доларів США та пеня в розмірі 201 600 грн.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7,10,11,57-61,88,209,212-215, 361 ЦПК України, ст.ст. 526,530,533,536,610,611,1046,1048-1059 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», суд

ВИРІШИВ :

ОСОБА_10 Євгенівни про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки за ново виявленими обставинами.

Ухвалити нове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2007 року в розмірі 806 624,00 грн. (вісімсот шість тисяч шістсот двадцять чотири гривні).

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 13 березня 2008 року в розмірі 299 180,72 коп. (двісті девяносто девять тисяч сто вісімдесят гривень 72 копійки).

У задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 654,00 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Труханович