АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2477/17 Справа № 192/3257/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Стрельников О. О. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Баранніка О.П.,

за участі секретаря Гулієва М.І. о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що в березні 1995 року, після введення в дію нового лікувального комплексу Солонянської центральної лікарні, будівля колишнього ЛОР-відділення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, була надана двом сім'ям працівників лікарні адміністрацією Солонянської районної лікарні для подальшого переобладнання під 2-квартирний житловий будинок з послідуючою приватизацією - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У 1999 році дана будівля була передана на баланс Солонянської територіальної громади, а після введення в дію нового лікувального комплексу Солонянської ЦРЛ, будівля ЛОР-відділення була передана в комунальну власність Солонянської територіальної громади з метою переобладнання її під житло. Після проведення реконструкції двоквартирний житловий будинок після переобладнання колишньої будівлі ЛОР-відділення районної лікарні територіальної громади смт Солоне був прийнятий в експлуатацію, а власників зобов'язано оформити свідоцтва про право власності. Вона володіє зазначеним нерухомим майном на підставі рішення адміністрації Солонянської центральної районної лікарні (яка на момент прийняття рішення була балансоутримувачем) і їй невідомі будь-які факти, що можуть свідчити про незаконність володіння нею майном. За весь час володіння майном нею жодного разу не було вчинено будь-яких дій, що свідчать про її наміри повернути майно балансоутримувачу або визнання нею обов'язків повернути майно балансоутримувачу. Ні адміністрацією Солонянської центральної лікарні, яка виділяла приміщення для проживання, ні адміністрацією Солонянської селищної ради, яка є на даний час балансоутримувачем, жодного разу не було вчинено будь-яких дій, що свідчать про наміри повернути майно, та жодного разу ними не було пред'явлено позову про повернення майна. Тому вважає, що оскільки на даний час вона продовжує відкрито володіти нерухомим майном є всі підстави для визнання за нею права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, про що просить в своїй позовній заяві.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», суб'єктами управління об'єктами державної власності є Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об'єктами державної власності; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації; Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Відповідно до підп. п, п.2 ст. 7 вищевказаного Закону Фонд державного майна України відповідно до законодавства дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, в березні 1995 року після введення в дію нового лікувального комплексу Солонянської центральної районної лікарні, будівля колишнього ЛОР-відділення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, була надана двом сім'ям працівників лікарні адміністрацією Солонянської центральної районної лікарні для постійного проживання - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується листом №650 від 03 травня 2007 року виданим в.о. головного лікаря Солонянської центральної районної лікарні (а.с. 9).

У 1999 році дана будівля була передана на баланс Солонянської територіальної громади (а.с. 19).

Після введення в дію нового лікувального комплексу Солонянської ЦРЛ, будівля ЛОР-відділення була передана в комунальну власність Солонянської територіальної громади з метою переобладнання її під житло. Дана будівля була надана двом сім'ям працівників лікарні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адміністрацією Солонянської районної лікарні для подальшого переобладнання під двоквартирний житловий будинок з послідуючою приватизацією, що потверджується листом №1060 від 24 жовтня 2005 року виданим головним лікарем Солонянської центральної районної лікарні (а.с. 8).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10, 15).

Відповідно до повідомлення селищного голови Солонянської селищної ради від 03 квітня 2007 року №149, будівля за адресою: АДРЕСА_1, є комунальною власністю територіальної громади в особі Солонянської селищної ради, (а.с. 16).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2009 року власником двоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, є територіальна громада смт. Солоне в особі Солонянської селищної ради (а.с. 40 зворот).

Зазначене право власності зареєстровано в реєстрі прав власності 18 червня 2009 року (а.с. 41).

Отже, власником спірного нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, де зареєстрована та проживає позивач, є територіальна громада смт. Солоне в особі Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, який не відмовився від права власності на належне йому вказане нерухоме майно, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом всіх доказів по справі є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді