РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року

Володимир Волинський міський суд Волинській області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

за участю секретаря Столярчук Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Володимир-Волинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Володимир - Волинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, яка 23 лютого 1993 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Володимир - Волинської державної нотаріальної контори Волинської області, в якому зробила заповітне розпорядження про те, що належне їй на праві особистої власності майно, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заповідає їй, позивачу ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом на належне їй майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 22 листопада 2016 року в Володимир-Волинській державній нотаріальній конторі Волинської області позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВА 350510 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.11.2016 року. В оформленні спадщини на земельну ділянку, яка знаходиться під вищезазначеним житловим будинком, що належала ОСОБА_4, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 07 жовтня 1997 року - їй було відмовлено, оскільки ця земельна ділянка не була зазначена у заповіті, а також у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Крім того, ОСОБА_3 у позовній заяві зазначила, що прийняла спадщину, оскільки доглядала за спадкодавцем та її майном протягом останніх 22 років. Інших спадкоємців майна покійної ОСОБА_4 немає. На підставі цього, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 789 кв. м., яка знаходиться під успадкованим нею будинком з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилася, до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник відповідача Володимир-Волинської міської ради у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої позов визнає та просить розгляд справи проводити у її відсутності.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за умови якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовної заяви ОСОБА_3 з наступних підстав.

Згідно зареєстрованого у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 26 травня 1989 року (номер запису 2984 в книзі № 21) свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Володимир - Волинської міської ради народних депутатів Волинської області від 12 травня 1989 року, ОСОБА_4 була власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

23 лютого 1993 року ОСОБА_4 заповіла належний їй на праві особистої власності вищезгаданий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами позивачу ОСОБА_3 Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Володимир - Волинської державної нотаріальної контори Волинської області (зареєстровано в реєстрі № 2-271).

07 жовтня 1997 року ОСОБА_4 виконавчим комітетом Володимир-Волинської міської ради Волинської області було передано у власність земельну ділянку площею 789 кв. м. за цією ж адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир - Волинський реєстраційної служби Володимир - Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом на належне їй майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВА 350510 від 22.11.2016 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.11.2016 року, саме позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна.

Належна ОСОБА_4 земельна ділянка, яка була їй виділена у 1997 році для обслуговування даного будинку, до заповіту включена не була, оскільки його було посвідчено раніше, ще у 1993 році.

На цій підставі, а також у зв?язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, позивач ОСОБА_3 не змогла отримати у Володимир-Волинській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка перебувала у власності померлої ОСОБА_4, передану їй для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які успадкувала позивач.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У зв?язку із відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця, право на спадщину в даному випадку може бути визнано лише в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст.1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Отже, спадкування жилого будинку, інших будівель і споруд незалежно від спеціального нагадування про це в заповіті, має наслідком виникнення у спадкоємців зазначеної нерухомості права на земельну ділянку, на якій ця нерухомість розташована. Така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту.

На підставі ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 80 Земельного кодексу України закріплено право громадян мати у приватній власності земельні ділянки. Норма п.г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України однією з підстав набуття права приватної власності на землю називає перехід її у спадщину.

Як вбачається з представлених суду доказів, земельна ділянка площею 789 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перебувала у власності померлої ОСОБА_4 на законних підставах та в межах необхідних для обслуговування належних на праві власності померлій ОСОБА_4 житлового будинку з побутовими будівлями і спорудами.

На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які успадкувала позивач ОСОБА_3 за заповітом ОСОБА_4 після її смерті.

Отже, в порядку ч.2 ст.1225 ЦК України, до позивача ОСОБА_3, яка є спадкоємцем житлового будинку та будівель і споруд, розташованих за вищевказаної адресою, повинно перейти і право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Крім того, з матеріалів витребуваної судом у Володимир-Волинській державній нотаріальній конторі спадкової справи № 117/2014 вбачається, що інших спадкоємців у померлої ОСОБА_4 немає.

Враховуючи відсутність інших спадкоємців у ОСОБА_4, а також відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача Володимир-Волинської міської ради щодо можливості задоволення позову, суд прийшов до висновку про те, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких умов, позовні вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч.1 ст.88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідача, і відповідач у справі не порушував права позивача. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди ІІ групи. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 2 групи, разом із тим враховуючи ту обставину, що відповідач не порушував прав позивача, тому підстав для покладання на відповідача обов'язку відшкодувати судові витрати немає, а отже витрати пов'язані з розглядом справи необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 174, 197, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1216-1218, 1225 ЦК України, ст.ст. 80, 81 ЗК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Володимир-Волинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 789 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Володимир-Волинський міський суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - -/--/- підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду І.Р. Вітер