Справа № 653/821/17
Провадження № 2/653/592/17
РІШЕННЯ

іменем України

05.04.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

секретаря - Тимашовій Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Генічеської державної нотаріальної контори про виключення запису про заборону,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Генічеської державної нотаріальної контори, в якому просила виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 10 жовтня 2005р. за №2473336 про заборону відчуження будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі свідоцтва про право власності від 05 березня 2003р. є власником житлового будинку АДРЕСА_1. На початку року позивач виявила бажання відчужити вказаний будинок, проте, дізналась, що з 09 грудня 1989р. будинок знаходиться під забороною відчуження, у зв'язку з тим, що колишнім власником ОСОБА_2 з Генічеським Держбанком було укладено договір застави. Вважає, що оскільки вона жодних договірних відносин з Генічеським державним банком не має, тому відсутні підстави для продовження існування заборони, що й стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник Генічеської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Завідувач Державної нотаріальної контори Бернацька Н.Г. надала суду письмові заперечення, в яких пославшись на вимоги ст. 34 Закону України "Про нотаріат", яка не містить переліку нотаріальних дій як вилучення/зняття заборони, вважала, що є підстави для зміни позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2000р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 готовністю 85,5%, який було посвідчено державним нотаріусом Генічеської держнотконтори Шульгою Н.Г., про що зроблено реєстраційний запис за №2-27.

05 березня 2003р. ОСОБА_1 на вищевказаний будинок було отримано свідоцтво про власності, видане Стрілківською сільською радою, та в подальшому проведено державну реєстрацію права власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №119245 від 05 березня 2003р.

У 2017р. позивач вирішила відчужити даний будинок, для чого здійснила формування інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Зі змісту довідки довідалась про наявність заборони відчуження на будинок АДРЕСА_1, яка виникла 09 грудня 1989р., № реєстру - , на підставі договору застави, укладеного між ОСОБА_2 та Генічеським держбанком.

У подальшому вказаний запис про заборону було перенесено до електронного Реєстру заборон, про що Генічеською державною нотаріальною конторою вчинено запис за №2473336 від 10 жовтня 2005р.

Враховуючи те, що позивач у жодні правовідносини з Генічеським Держбанком не вступала, а вказана заборона перешкоджає останній розпоряджатись своїм майном, тому вона змушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суть арешту майна полягає у тимчасовому позбавленні особи можливості його відчужувати, будь-яким чином розпоряджатись. Арешт майна, як правило, полягає у забороні відчужувати майно - один із способів здійснення власником правомочності розпоряджатися належним йому майном шляхом передачі цього майна у власність іншій особі. Коли на майно накладено заборону на його відчуження, то власник конкретного об'єкта нерухомого майна не може розпорядитися ним, оскільки не має одного з елементів права власності - розпорядження цим майном, або ж не може розпорядитися ним без дозволу певних осіб, які мають чітко визначені конкретні майнові вимоги, що можуть бути реалізовані.

Накладення заборони відчуження є нотаріальною дією, що передбачає здійснення нотаріусом реєстрації відповідного обтяження в реєстрі обтяжень.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як заборона на майно накладена ще у 1989 році на підставі договору застави, який було укладено між Генічеським держбанком та колишнім власником будинку ОСОБА_2, тобто обґрунтованість накладення заборони на належне позивачу майно встановити не можливо. Крім того, як встановлено у судовому засіданні позивач жодних відносин з Генічеським держбанком не має, та сам банк 20 грудня 1991 р. був ліквідований, а його правонаступники на території України відсутні.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що зняття заборони, може порушити права та інтереси інших осіб. Час, що пройшов з моменту накладення заборони, а також відсутність майнових претензій до позивача, свідчить про втрату актуальності існування такого обтяження. Відповідач, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження майна. Вказана заборона унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Таким чином позивач позбавлена можливості реалізувати свої права власника майна в інший, крім судового захисту, спосіб.

Посилання державного нотаріуса ОСОБА_3 на те, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту є безпідставним, оскільки в силу ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є відновлення становища яке існувало до порушення, тому на думку суду саме шляхом виключення запису про заборону можна захистити право позивача.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону, зареєстровану 10 жовтня 2005р. Генічеською державною нотаріальною конторою за №2473336 на будинок АДРЕСА_1, вчинений на підставі договору застави укладеного між ОСОБА_2 та Генічеським Держбанком.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Херсонської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. А. Шарко