АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/379/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Уманської міської ради Черкаської області, третя особа: відділ житлово комунального господарства Уманської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до Уманської міської ради Черкаської області про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що її батько, ОСОБА_8, згідно облікових документів КП « ВЖ РЕУ № 2» є наймачем не приватизованої частини квартири АДРЕСА_1 , яка становить 21,8 кв.м. загальної площі та 11,4 кв.м. житлової площі, що підтверджується витягом з рішення № 120 виконавчого комітету Уманської міської ради від 26 березня 1998 року та довідкою № 746 від 15.02.2016 року КП « Уманське ВЖ РЕУ № 2».

Оскільки батько постійно хворів і не міг себе самостійно обходити, з 2007 року вона проживала разом з ним у квартирі без реєстрації, доглядала його, вела домашнє господарство, оплачувала комунальні платежі, забезпечувала батька всім необхідним, у них був спільний бюджет.

15 жовтня 2014 року батько помер. Родинні стосунки про те, що вона є дочкою ОСОБА_8, підтверджуються даними її свідоцтва про народження, свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про зміну прізвища, імені та по-батькові.

Після смерті батька 27 листопада 2014 року вона зверталась в Уманське «ВЖ РЕУ № 2» , щоб створили комісію та підтвердили, що вона проживала разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 та доглядала його по день смерті, тому відповідно є членом сімї наймача і набула право користування даною частини квартири.

04 грудня 2014 року вона отримала письмову відповідь, що Уманське «ВЖ РЕУ № 2» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій державного житлового фонду і до його діяльності не належить встановлення фактів доглядів батьків чи інших осіб, та рекомендовано звернутись до суду.

В січні 2015 року вона звернулась до Уманського міськрайонного суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права користування частиною квартири АДРЕСА_3. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 06.10.2015 року встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , який помер 15.10.2014 року , в період з 2007 року по 15.10.2014 року як членів однієї сімї дочки та батька в квартирі АДРЕСА_4. У задоволенні позовних вимог про визнання за нею права користування частиною квартири АДРЕСА_3 відмовлено.

13 січня 2016 року вона звернулась до Уманської міської ради із заявою про визнання її наймачем частини квартири АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_8 та перереєструвати особовий рахунок на частину вказаної квартири на неї.

12 лютого 2016 року отримала відповідь за підписом в.о. начальника відділу житлово - комунального господарства Уманської міської ради про те, що її заява не підлягає задоволенню у звязку з не наданням заявницею документів в повному обємі.

Вважає, що вона набула право користування частиною квартири, а тому просила визнати за нею право користування частиною квартири АДРЕСА_5, яка становить 21, 8 кв. м загальної площі та 11,4 житлової площі, після смерті ОСОБА_8, померлого 15 жовтня 2014 року та перереєструвати особовий рахунок на частину вказаної квартири на неї.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим у звязку з неправильним встановленням обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Ст. ст. 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення її прав та не вказав в чому саме полягає порушення даного права.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_9 (позивач) є дочкою ОСОБА_8 (а.с. 12). Згідно свідоцтва про одруження, після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_6 ( а.с. 13).

ОСОБА_8, згідно облікових документів КП «ВЖ РЕУ № 2» являвся наймачем не приватизованої частини квартири АДРЕСА_6 , яка становить 21,8 кв.м загальної площі та 11,4 житлової площі, що підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 120 від 26 березня 1998 року та довідкою № 746 від 15.02.2016 року КП « Уманське ВЖ РЕУ № 2» ( а.с.17, 19).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СР № 241011 від 17.10.2014 року ОСОБА_8 помер 15 жовтня 2014 року (а.с. - 11).

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду від 06.10.2015 року встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , який помер 15.10.2014 року, в період з 2007 року по 15.10.2014 року. Рішення суду вступило в законну силу 07 грудня 2015 року ( а.с.9-10).

ОСОБА_6 13 січня 2016 року звернулась до Уманської міської ради з заявою про визнання її наймачем частини квартири АДРЕСА_3 після смерті батька ОСОБА_8

Згідно відповіді Уманської міської ради від 12 лютого 2016 року ОСОБА_6 повідомлено, що її заява не підлягає до задоволення у звязку з ненаданням заявницею документів в повному обсязі (а.с.- 18).

Згідно ч.1-2 ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 63 ЖК Української РСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Згідно ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ст. 103 ЖК Української РСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця.

Відповідно до ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Тоді як в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Враховуючи, що позивачка померлому ОСОБА_8 доводиться дочкою, відповідно до рішення суду в період з 2007 року по день смерті ОСОБА_8 проживала з ним однією сім»єю, колегія суддів вважає, що відповідно до норм ст. 64 ЖК Української РСР ОСОБА_6 набула право користування спірним житловим приміщенням, а тому в цій частині її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_6 в частині перереєстрації особового рахунку на частину спірної квартири на її ім»я задоволенню не підлягають, оскільки це питання не віднесено до компетенції суду, а питання про зобов»язання компетентного органу на вчинення певних дій, позивачка перед судом не ставила.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не повно з'ясував та не перевірив всі фактичні обставини справи, не правильно оцінив докази та дав їм неналежну правову оцінку та прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою права користування спірною частиною квартири. Колегія суддів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність факту порушення прав позивачки та відсутність спору, оскільки із матеріалів справи вбачається, що Уманською міською радою у задоволенні звернення позивачки з цього приводу було відмовлено.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_6 право користування кімнатою житловою площею 11,4 кв. м та право спільного користування кухнею, коридором, туалетом, ванною в квартирі АДРЕСА_7, загальною прощею 21,8 кв.м.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині перереєстрації особового рахунку на частину квартири на її ім»я відмовити.

.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Уманської міської ради Черкаської області, третя особа: відділ житлово комунального господарства Уманської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до Уманської міської ради Черкаської області, третя особа: відділ житлово комунального господарства Уманської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6 право користування кімнатою житловою площею 11,4 кв. м та право спільного користування кухнею, коридором, туалетом, ванною в квартирі АДРЕСА_7, загальною прощею 21,8 кв.м.

В задоволенні позовних вимог в частині перереєстрації особового рахунку на частину квартири на ім»я ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :