АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1276/17 Справа № 202/5397/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати за ним та відповідачкою право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/2 її частину, посилаючись на те, що з 01 грудня 2006 року вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, за рахунок спільної праці та за рахунок спільного господарства і за спільні кошти, вони з відповідачкою придбали квартиру АДРЕСА_2, вартістю 429250 грн. З часом спільне життя з відповідачкою не склалося, вони перестали вести спільне господарство та наразі не є однією сім'єю, не повязані спільним побутом, а також він був вимушений змінити своє місце проживання та винаймає квартиру по вул. Академіка Янгеля, 22/279, в місті Дніпро.

Оскільки відповідачка не бажає у позасудовому порядку добровільно подати до нотаріальної контору заяву про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири набутої ними за час перебування у шлюбі, а тому він вимушений звернутися до суду із позовом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2016 року позов задоволено та ухвалено: квартиру АДРЕСА_2 визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3; поділити спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину № 2, в буд. № 85, по пр. Слобожанському у місті Дніпрі за кожним; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказану квартиру, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь Ф.П. судовий збір в розмірі 4292 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення цим вимогам закону не відповідає.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2006 року, який було зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено актовий запис за № 1095 і видано повторно свідоцтво про шлюб серії І-КИ № 312840 (а.с. 4).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02 квітня 2007 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 (попереднє найменування пр. Газети «Правда») в м. Дніпрі, цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 748 (а.с. 5).

Право власності відповідачки на вказану квартиру було зареєстроване 29 травня 2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14702431 від 29 травня 2007 року виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради на бланку серії СЕЕ № 788052 (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вказана квартира була набута подружжям під час шлюбу, а тому це майно підлягає поділу в рівних частинах.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, що також передбачено ст.ст. 367, 368 ЦК України.

А частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

На зазначене звернуто увагу і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема в п. 23 розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

А в пункті 24 цієї постанови розяснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит в сумі 68000 доларів США на придбання квартири, зі сплатою процентів в розмірі 0,84 % на місяць, стром дії до 01 квітня 2017 року (а.с. 32-34).

В подальшому, як зазначалося вище, відповідно до договору купівлі-продажу від 02 квітня 2007 року ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 (попереднє найменування пр. Газети «Правда») в м. Дніпрі, яка була передана в іпотеку та накладено заборону відчуження на вказану квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав лвасності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно щодо субєкта (а.с. 35).

Тобто в даному випадку вказана квартира була придбана за кредитні кошті, отримані в ПАТ КБ «ПриватБанк», але а ні позивач, а ні відповідач про ці обставини суд не повідомляли, а суд першої інстанції викладені обставини взагалі не перевіряв.

У частині 4 ст. 10 ЦПК України зазначено, що суд має сприяти: всебічному і повному зясуванню обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, а згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосувано норми матеріального чи процесуального права.

Проте в порушення вимог вказаних норм Закону не уточнив позицію позивача щодо залучення стороною в справу ПАТ КБ «ПриватБанк», не з'ясував вказаних обставини та фактичних обставин по справі, не встановив характер правовідносини сторін, не надав роз'яснень, як того вимагає Закон, зробив передчасні висновки та постановив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню, з постановленням нового - відмови в позові.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 4721,76 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_6