Справа № 755/5129/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Яровенко Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення доказів,

в с т а н о в и в :

Заявники звернулия до суду з заявою про забезпечення доказів та просять суд витребувати з ГУ ДМС України в м. Києві: копії заяви про зняття з реєстрації ОСОБА_1 та договору від 09.11.2015р.купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також, інші наявні відомості, контакти щодо особи ОСОБА_3, що їх подала; відомості щодо місця реєстрації проживання (перебування) на теперішній час, чи останнє відоме, ОСОБА_4, його сина ОСОБА_5 та дружини ОСОБА_6. Заявники мають намір звернутися до суду з позовом про визнання правочину недійсним, тому просять суд забезпечити докази.

В силу ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 133, ст. 137 ЦПК України, суд забезпечує та витребовує докази у разі коли у осіб, які беруть участь у справі є складнощі в отриманні таких доказів, при цьому суду необхідно надати відомості про неможливість отримання таких доказів.

Заявниками надано досить обґрунтовані аргументи стосовно необхідності витребування вказаних доказів, однак слід зазначити наступне.

Частиною 4 ст. 133 ЦПК України передбачено, що у разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк особа, яка подала заяву про забезпечення доказів, зобов'язана відшкодувати судові витрати, а також збитки, заподіяні у зв'язку із забезпеченням доказів.

Таким чином, виходячи з вищенаведеної норми, на заявників покладений обов'язок протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів подати відповідну позовну заяву до суду, який видав вказану ухвалу.

Зі змісту заяви вбачається, що заявники мають намір оскаржити правочин стосовно укладення договору купівлі-продажу квартири та зняття їх з реєстраційного обліку кВ. АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини.

Правила виключної підсудності, визначені у частині першій ст.114 Цивільного процесуального кодексу України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, та стосуються позовів, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (земельні ділянки, будинки, квартири тощо).

Як роз'яснено у п.41 та п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з предмету спору, заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 не підлягає розгляду у Дніпровському районному суді міста Києва, оскільки місцезнаходження нерухомого майна (кВ. АДРЕСА_1) підпадає під юрисдикцію Голосіївського районного суду м. Києва, а тому суд позбавлений можливості задовольнити вказану заяву, у зв'язку з порушенням правил територіальної підсудності.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заява про забезпечення доказів підлягає поверненню заявникам для подання до належного суду (Голосіївського районного суду м. Києва)

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 58, 121, 208, 210 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення доказів повернути заявникам для подання до належного суду.

До суду може бути подана апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.О. Яровенко