Номер провадження: 22-ц/785/1577/17
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.

за участю секретаря -Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, за апеляційною скаргою адвоката Бійц Марина Едуардівна в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 грудня 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі -ТОВ «Український промисловий банк», банк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 65 000 доларів США на строк 120 місяців зі сплатою щомісячно не менш 542 доларів США.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору в той же день укладені між банком та:

-ОСОБА_3 договір поруки,

-ОСОБА_2 і ОСОБА_3 іпотечний договір.

Позивачі також зазначали, що їм було невідомо про укладення 11 червня 2007 року додаткової угоди №1 до кредитного договору за умовами якої розмір щомісячного платіжу збільшився на 28 доларів, а також про укладення 30 червня 2010 року договору про відступлення права вимоги між ТОВ «Український промисловий банк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі-ПАТ «Дельта Банк»), та не узгоджено зміни до кредитного договору, внаслідок чого значним чином збільшилась їх відповідальність за оскаржуваними договорами.

Крім того, з ними не було узгоджено зміни укладення договору відступлення між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» права вимоги.

Посилаючись на те, що кредитний та іпотечний договори суперечать законодавству України, яке регулює правовідносини зі споживачами, та зокрема :

-ОСОБА_2 не отримала від ТОВ «Український промисловий банк» в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, графік погашення кредиту;

-умови кредитного договору не відповідали внутрішній волі ОСОБА_2, оскільки її не попередили про можливі ризики щодо можливих та /або очікуваних змін курсу національної валюти по відношенню до долару США, що позбавило її здійснити свідомий вибір щодо валюти кредиту;

-банк, порушивши принцип рівності сторін та використавши недобросовісну конкуренцію, уклав з ОСОБА_2 кредитний договір на умовах, що обмежує права споживача та вчинив правочин з використанням нечесної підприємницької практики, що ввела позивача в оману, позивачі просили визнати їх недійсними на підставі ст.ст.203,215,227 ЦК України та ст.ст.11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року у позові ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційні скарзі адвокат Бійц М.Е. в інтересах позивачів просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, апелянта та представника ПАТ «Дельта Банк», перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що 26 грудня 2006р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений кредитний договір №376/ПС-12/06, відповідно до умов якого банком надано позивачці грошові кошти на споживчі цілі у вигляді кредиту в іноземній валюті в розмірі 65000,00 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних, строком на 120 місяців, з кінцевим терміном погашення кредиту 25 грудня 2016р. включно (а.с.17-21).

Згідно умов п.2.4 кредитного договору погашення позивачем кредиту та сплата процентів за попередній місяць користування кредитом здійснюється щомісячно в формі фіксованих (ануїтетних) платежів у сумі 542,00 долари США у термін до 10 числа кожного місяця.

11 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено додаткову угоду №1до кредитного договору №376/ПС-12/06 від 26 грудня 2006року, якою сторонами були внесені зміни до п.7.7. та встановлено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 570,46 доларів США по 10 число кожного місяця, починаючи з грудня 2007 року (а.с.23).

26 грудня 2006року в забезпечення виконання ОСОБА_2 грошових зобов'язань за кредитним договором №376/ПС-12/06 від 26 грудня 2006р. між ТОВ «Укрпромбанк» ОСОБА_2та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №376/ПС-12/06-П2, згідно умов якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник по зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов вказаного вище кредитного договору (а.с.24).

Аналогічний за змістом договір поруки №376/ПС-12/06-П1 було укладено з тими ж сторонами кредитного договору №376/ПС-12/06 від 26 грудня 2006р та іншим поручителем ОСОБА_5.(а.с.115).

26 грудня 2006р. в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №376/ПС-12/06 від 26 грудня 2006р. між ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого позивачами було передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить останнім на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2004р. (а.с.31-35).

Право на розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (тобто здійснення кредитних операцій) ТОВ«Укрпромбанк» мало на підставі банківської ліцензії Національного банку України від 13 грудня 2001 року №67, письмового дозволу №67-5 від 13 грудня 2001 року та додатку до нього (а.с.71-72).

30 червня 2010 року між ПАТ«Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, зокрема й за кредитним договором №376/ПС-12/06, що підтверджується копією виписки з договору про передачу активів від 30.06.2010 р. та додатком до нього (а.с.69-70).

Крім того, встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2015року у цивільній справі №521/21006/14-ц позивачці ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні частково недійсним договору відступлення прав вимоги від 30 червня 2010 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», Національним Банком України та ПАТ «Дельта Банк» (а.с.74-75,76-77).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що:

- умови укладених між банком та ОСОБА_2 кредитного договору і додатку до нього, а також іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позивачі проти них не заперечували, тобто укладені договори є результатом домовленості сторін і відповідають загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. ст. 3, 627 ЦК України;

-банк на підставі банківської ліцензії мав право здійснювати кредитування в іноземній валюті;

-заміна кредитора у зобов'язаннях шляхом відступлення права вимоги за договором про передачу активів та кредитних зобов'язань, укладеного між банками, була реалізована на підставі статей 512-516 ЦК України;

-доводи про нечесну підприємницьку діяльність банка спростовується тим, що ОСОБА_2 тривалий час виконувала умови кредитного договору, крім того, у подальшому уклала із банком договір про внесення змін до кредитного договору №376/ПС-12/06; що позивачі протягом майже 10 років не ставили під сумнів дійсність оскаржуваних договорів;

-обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі №521/21006/14-ц, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть ті самі особи.

Доводи апеляційної скарги вказані висновки суду першої інстанції не спростовують та на законність судового рішення не впливають.

Так, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не була ознайомлена із інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

При цьому посилання апелянта на «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року є безпідставним, з огляду на положення ст.58 Конституції України щодо дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, оскільки спірний кредитний договір був укладений у грудні 2006 року.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення спірного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець був зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 грудня 2006 року, перед укладенням кредитного договору, ОСОБА_2 отримала лист-повідомлення про умови кредитування по банківському продукту, який містив, крім іншого, інформацію про умови кредитування, а саме: строк, валюту кредитування, розмір процентної ставки, метод розрахунку процентів, плату за надання кредиту та його обслуговування, витрати при отриманні кредиту, страхування тощо (а.с.73).

Аналогічна інформація містилась й в кредитному договорі (а.с.17-22).

Сам по собі факт, що в анкеті-заяві на а.с.86 зв. відсутній підпис ОСОБА_2 висновок суду першої інстанції про отримання нею повної інформації про умови кредитування не спростовують, оскільки анкета-заява не є тим документом, який підтверджує отримання позичальником належної інформації про умови кредитування.

Посилання апелянта про те, що при укладені додаткової угоди від 11 червня 2007 року банк не повідомив позичальника про новий графік погашення у письмовому вигляді, не надав порівняльну таблицю із старим графіком та не показав позичальнику яка буде в зв'язку з цим переплата в кінцевому результаті не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що збільшення щомісячних платежів на 28 доларів США (з чим добровільно погодилась ОСОБА_2, підписавши додаткову угоду) без зміни інших умов кредитного договору, не можуть вважатися такими, що містять умови про зміни у витратах з наявним дисбалансом зарахування відсотків та тіла кредиту, що поставило в тяжке, несправедливе становище споживача у договірних зобов'язаннях.

Надуманими є й доводи апеляційної скарги про те, що банк шляхом проведення нечесної підприємницької практики ввів в оману позивачів та поставив їх у тяжке становище, оскільки умовив їх:

-закласти в іпотеку власну нерухомість,

-розбив суму 150 000 доларів США на два кредити 65 000 доларів США та 85 000 доларів США,

а після того, як ОСОБА_2 не змогла платити за кредитами, здійснив реалізацію трикімнатної квартири, однак із цих грошей погасив лише кредит у 85 000 доларів США, внаслідок чого позичальниця залишилась винною банку кредит у 65 000 доларів США під загрозою виселення з єдиного наявного у позивачів житла.

Так, відповідно до вимог ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3, хоча і містила посилання на нечесну підприємницьку практику банку, проте не містила посилання на обставини, які наведені в апеляційній скарзі (а.с.2-9).

Оскільки вимоги, за обставин наведених вище, не були предметом судового розгляду, колегія суддів не вправі порушувати один з основних принципів цивільного судочинства, закріплений у ст.ст.11,303 ЦПК України,- принцип диспозитивності, який полягає в тому, що суд, розглядає цивільні справи в межах вимог, заявлених особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд першої інстанції вірно не знайшов підстав, передбачених ст. ст. 11, 18, Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215, 227 ЦК України для визнання правочинів недійсними.

Враховуючи викладене та положення ч.1ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Бійц Марина Едуардівна в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков