АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/601/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Марцинкевич В.А.
Провадження № 22-ц/796/2712/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в сумі 225 209,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 2252,10 грн.

19 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що кредитний договір був укладений з терміном остаточного погашення заборгованості не пізніше 11 червня 2004 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 11 грудня 2014 року, тобто, зі спливом позовної давності. Також, зазначає, що позивач нараховує суму боргу станом на 2014 року, але протягом 10 років не нагадував відповідачці про невиконання зобов'язань.

В судове засідання ОСОБА_2 та її представник не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №1155. Відповідно до умов договору ВАТ «Державний ощадний банк України» надало ОСОБА_2 кредит у сумі 22 400 доларів США на придбання квартири на вторинному ринку нерухомості. Кредит було надано строком на 204 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11 червня 2024 року зі сплатою позичальником за користування кредитом процентів за ставкою 12% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит №1155 12 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №12463, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що та ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка відповідно до наданих суду розрахунків станом на 01 грудня 2014 року складає 14 823,28 доларів США, що еквівалентно 225 209,61 грн., з яких: 12730 доларів США - сума основного боргу, 1214,62 доларів США - сума прострочених платежів, 701,52 доларів США - сума несплачених відсотків, 177,144 доларів США - пеня по кредиту, 11,98 доларів США - три проценти річних, 122,46 доларів США - сума інфляційних втрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України».

В повному обсязі з рішенням суду колегія суддів погодитися не може погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит №1155 від 12 червня 2007 року. Факт наявності заборгованості та її розмір відповідачка не спростовує, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на сплив позовної давності. В обґрунтування доводів щодо позовної давності представник ОСОБА_2 зазначив кінцевим строком повернення кредиту 11 червня 2004 року. Разом з тим, згідно з договором про іпотечний кредит №1155 кредит було надано строком на 204 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11 червня 2024 року.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. ОСОБА_2 не подавала заяву про застосування позовної давності до суду першої інстанції.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на те, що позивач не нагадував відповідачці про невиконання зобов'язань, оскільки обов'язок позичальника погашати заборгованість визначено в договорі. Неповідомлення кредитором про наявність у позичальника заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення ч. 2 ст. 625 ЦК України та безпідставно стягнуто з ОСОБА_2 суму інфляційних втрат 122,46 доларів США

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лиш на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Відповідно до умов кредитного договору про іпотечний кредит №1155, кредит був наданий ОСОБА_2 в іноземній валюті - доларах США. А тому у суд першої інстанції були відсутні підстави для стягнення інфляційної складової боргу.

Також суд безпідставно стягнув з відповідачки на користь позивача неустойку та три проценти річних у доларах США, а не в національній валюті України.

Враховуючи викладене, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року підлягає зміні в частині визначення сум, що підлягають стягненню на користь ПАТ «Державний ощадний банк України». З ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає стягненню заборгованість, яка відповідно до наданих суду розрахунків станом на 01 грудня 2014 року складає 14 646,14 доларів США, що еквівалентно 220 512,28 грн., та 2847,39 грн. з яких: 12730 доларів США - сума основного боргу, 1214,62 доларів США - сума прострочених платежів, 701,52 доларів США - сума несплачених відсотків, 2 667,02 грн. - пеня по кредиту, 180,37 грн. - три проценти річних.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 2205,13 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року змінити в частині визначення сум заборгованості та судового збору, що підлягають стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит №1155 від 12 червня 2007 року, яка станом на 01 грудня 2014 року складає 14 646,14 доларів США, що еквівалентно 220 512,28 грн., та 2847,39 грн. з яких: 12730 доларів США - сума основного боргу, 1214,62 доларів США - сума прострочених платежів, 701,52 доларів США - сума несплачених відсотків, 2 667,02 грн. - пеня по кредиту, 180,37 грн. - три проценти річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 2205,13 грн. судового збору.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді