УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_4, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В., про визнання припиненим кредитного договору, договору іпотеки, визнання відсутнім права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на те, що заборгованість за кредитним від 23 листопада 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, на забезпечення виконання якого між нею та банком укладено договір іпотеки, погашена, просила визнати припиненим договір про надання споживчого кредиту від 23 листопада 2007 року з додатковими угодами до нього; визнати відсутнім у публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») права вимоги до неї та ОСОБА_4 про виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 23 листопада 2007 року; визнати відсутнім у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги на предмет іпотеки, а саме, квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано припиненим договір про надання споживчого кредиту від 23 листопада 2007 року з додатковими угодами до нього, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки від 23 листопада 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 8922. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що зобов'язання за кредитним договором виконані боржником належним чином та прийняті кредитором, що свідчить про їх припинення, а отже, і про припинення зобов'язань за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив відсутності підстав припинення кредитного договору, оскільки заборгованість погашена не у повному обсязі та не в установлений договором строк. Крім того, суд зазначив, що відповідач має право на нарахування процентів та пені відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України. Оскільки відсутні підстави для припинення кредитного договору, то й не має підстав для припинення іпотечного договору, який укладений з метою забезпечення належного виконання основного зобов'язання.

Такі висновки апеляційного суду є правильними з огляду на наступне.

Судом установлено, що 23 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно умов якого позичальник отримав у банка кредитні кошти у розмірі 74 700 дол. США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до загальних положень про забезпечення виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК України) виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

На забезпечення указаних кредитних зобов'язань позичальника 23 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання, як іпотекодавець, передала в заставу банку належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Установлено, що 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і відносно договору від 23 листопада 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 74,700 дол. США.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено у ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до вимог ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що позивач не надала до суду документальних підтверджень повного погашення позичальником ОСОБА_4 отриманого кредиту у розмірі 74 700 дол. США, відповідно до кредитного договору від 23 листопада 2007 року за № 0 та відсотків по цьому кредиту, якими можуть бути квитанції, що видаються банком при погашенні кредитних зобов'язань їх клієнтами.

Крім того, позивачем не надано до суду довідку банку, якою б відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, підтверджувалось повне погашення ОСОБА_4 заборгованості по кредиту.

Оскільки позивачем не підтверджений факт повного розрахунку за кредитними зобов'язаннями позичальника, то правильними є висновки апеляційного суду про відсутність підстав для визнання припиненим кредитного та іпотечного договорів, укладених між сторонами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович