Справа № 673/1521/16-ц
Провадження № 2/673/132/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді Ягодіної Т.В.

з участю секретаря судового засідання - Ясінської М.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Деражня цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17 грудня 2010 року по 23 лютого 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З травня 2014 року дитина проживає разом з ним. Враховуючи ту обставину, що у відповідача немає постійного місця проживання, остання в повній мірі не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, просить визначити місце проживання дитини з ним.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просить їх задоволити.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнала, не заперечує щодо задоволення позову. Пояснила, що дійсно працює без оформлення трудових відносин у м. Києві, де і проживає у найманому житлі. По мірі можливості приймає участь у вихованні спільної із позивачем дитини дочки ОСОБА_3. В найближчий час має намір виїхати на постійне місце проживання в іншу країну, а тому вважає, за доцільне проживання дитини з батьком.

Представник служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні місця проживання дитини покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, сторони з 17 грудня 2010 року по 23 лютого 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 23.02.2015 року (а.с.12-13).

Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно довідки «Комунального концерну Центр комунального сервісу» Оболонського району м. Києва дитина постійно проживає та зареєстрована з 22.08.2016 року спільно із батьком ОСОБА_1 за адресою вул. ОСОБА_4 (бувша Майорова), 3 кв. 21 (а.с.6-7).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує з 01.09.2014 року дошкільний навчальний заклад №527 , що у м. Києві по вул. Рокосовського, 6-Б (а.с.8).

У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов від 16.12.2016 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у квартирі №21, що по вул. П. Калнишевського, 3 м. Києва для повноцінного розвитку, навчання та виховання дитини створені належні умови (а.с.30).

Висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації як органом опіки та піклування від 29.12.2016 року рекомендовано визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком (а.с.28-29).

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України).

Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини», яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Задовольняючи вимоги позову про визначення місця проживання дитини з батьком, суд враховує, що відповідач є власником житла в якому проживає спільно з малолітньою дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що знаходиться за адресою вул.. П. Калнишевського, 3 кв.. № 21, займає посаду адміністратора в ТОВ «Акта-Трейд» та отримує стабільний дохід, за вказаним місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони. Відповідач працює, хоча і без оформлення трудових відносин та проживає у м. Києві у орендованому житлі, можливості проживати та належним чином здійснювати свої обовязки по вихованню дитини наразі не має, про що підтвердила суду. Крім того, як ствердила ОСОБА_2, вона має намір виїхати на постійне місце проживання до іншої країни, що в подальшому, за умови проживання з нею дитини створить перешкоди для позивача та позбавить останнього можливості брати участь у вихованні дочки.

При цьому, на переконання суду, Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, проявляти турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Спору щодо участі у вихованні дитини між сторонами немає, про що останні підтвердили суду.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити і визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 з позивачем.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якою ухвалюється рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому підлягають стягненню із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн..

На підставі ст.ст. 141, 155, 157, 160-161 СК України, ст. 18 Конвенції "Про права дитини", принципа 6 Декларації прав дитини,ь керуючись 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224-225 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком ОСОБА_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд Хмельницької області.

Повний текст рішення виготовлений 10.04.2017 року.

Суддя: ОСОБА_6