УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Попович О.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3, зацікавлена особа - державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Дзень Віталія Михайловича, на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, у якій просив скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Дзеня В.М. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 6 квітня 2015 року та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 3/466/31/14 від 6 червня 2014 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова.

В обґрунтування скарги зазначив, що постановою від 7 квітня 2015 року державного виконавця Дзеня В.М. Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ відмовлено у відкритті виконавчого провадження стосовно виконання виконавчого листа № 2/466/31/14, де боржником зазначена ОСОБА_6, виданого 6 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 611,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 згідно варіанту № 3 таблиці № 4 висновку № 063/13 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 4 грудня 2013 року. Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження було зазначено, що у виконавчому листі відсутні заходи, що слід вжити у примусовому порядку для виконання рішення суду, таким чином наявні обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження. Указував на те, що державний виконавець відмовляючи у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 закону України «Про виконавче провадження» не зазначив ні обставини, ні закон, який виключає здійснення виконавчого провадження за цих обставин, а вказана норма має відсилочний характер «інші обставини», що виключають здійснення виконавчого провадження, мають бути передбачені відповідним законом і постанова державного виконавця в обов'язковому порядку повинна містити посилання і на конкретні обставини і закон, яким вони передбачені.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Скасовано постанову від 7 квітня 2015 року державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Дзеня В.М. про відмову в прийнятті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/466/31/14 від 6 червня 2014 року. Зобов'язано державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ ДзеняВ.М. відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2/466Є31/14 від 6 квітня 2014 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу ОСОБА_3, виходив із того, що в силу ст. ст. 1, 19, 21, 22, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. Підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачені ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, та постановляючи нову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3, виходив із правомірності дії державного виконавця при прийнятті оскаржуваної постанови, оскільки у виконавчому документі не вказано будь-яких заходів примусового виконання рішення суду щодо стягувача, встановлених законом, що виключає здійснення виконавчого провадження.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана вжити всі необхідні заходи для його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час постановлення оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 11 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2014 року встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 611,3 кв.м на АДРЕСА_1 між співвласниками житлового будинку, зокрема, ОСОБА_3, власнику Ѕ частини будинку виділено у користування земельні ділянки площею 305,65 кв.м, з урахуванням площі під забудовою і встановленого порядку користування житловим будинком, з геометричними розмірами по периметру за ходом годинникової стрілки в м: від т. А: 20,10; 24,75; 3,73, 11.66; 2.00; 7,64; 6,11 - площею 264,05 кв.м.; від т. Б: 6,32; 6,70; 6,30 - площею 41,6 кв.м. Вхід до квартири № 1 ОСОБА_3 здійснювати з приватизованої земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_2.

6 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 2/466/31/14.

2 квітня 2015 року стягував ОСОБА_3 подав заяву до Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ про виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 березня 2014 року в примусовому порядку.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ від 7 квітня 2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що у виконавчому документі не вказано будь-яких заходів примусового виконання рішення суду щодо стягувача, встановлених законом, що виключає здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції вказані вимоги закону залишив поза увагою, вважаючи дії щодо відмови у прийнятті до провадження та відмови у відкритті виконавчого провадження правомірними, не визначив норму закону якою передбачено, що відсутність у виконавчому документі будь-яких заходів примусового виконання рішення суду щодо стягувача виключає здійснення виконавчого провадження.

Провівши оцінку наданих сторонами доказів, їх належність, допустимість та достовірність кожного окремо, а також в сукупності, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 210, 212 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_3

Відповідно до ст. 339 ЦПК України встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин постановлена у справі судом апеляційної інстанції ухвала підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2016 року скасувати та залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович