Справа № 357/633/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про розірвання договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ Агрофірма «Матюші», 3-я особа: Реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, державний реєстратор ОСОБА_2, мотивуючи тим, що 08.07.2014 року між ним та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,1302 га, кадастровий номер :01:008:0012, строком на 10 років, 06.02.2015 року договір зареєстровано, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Але в договорі нормативно-грошова оцінка земельної ділянки не проводилась, умови договору та обовязки за договором відповідачем не виконуються. А тому позивач просив суд визнати недійсним вказаний договір оренди земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію договору оренди , здійснену 06.02.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_2, номер запису 8633895, номер рішення 19139098.

Відповідно до ухвали суду від 09.02.2017 року, яку занесено до журналу судового засідання /а.с.30/, за клопотанням представника позивача з числа осіб, які беруть участь у справі, виключено 3-ю особу: Реєстраційну службу Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, державний реєстратор ОСОБА_2.

В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті представником позивача надано письмову заяву про зміну предмета позову, в якій він просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки площею 2,1302 га, укладений 08.07.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші» посилаючись в обґрунтування позовних вимог, крім наведених вище підстав на те, що діючим законодавством на дату укладення договору було встановлено обовязок щодо використання земельної ділянки відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель, але відповідач цей обовязок не виконав, вказаний проект землеустрою щодо земельної ділянки не розроблений до цього часу. Порушення відповідачем обовязку щодо розроблення проекту землеустрою є істотним порушенням договору, адже наслідком такої бездіяльності відповідача є різке зниження родючості грунтів орендованої земельної ділянки, також протиправна бездіяльність відповідача загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що дійсно між позивачем та ТОВ Агрофірма «Матюші» 08.07.2014 року було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років, відповідач належним чином виконує взяті на себе зобовязання за договором, своєчасно сплачує орендну плату, заборгованість по орендній платі відсутня, позивач жодного разу не звертався до відповідача із заявами, скаргами щодо неналежного виконання умов договору, ТОВ Агрофірма «Матюші» використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, жодної екологічної шкоди даній земельній ділянці тим, що не було розроблено проект землеустрою по сівозміні, відповідач не міг завдати, товариство дбає про взяту в оренду землю, регулярно змінює посів культур, використовує органічні добрива. При укладенні спірного договору було дотримано вимоги ст.15 Закону України «Про оренду землі» та інших актів цивільного законодавства, тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1302 га, кадастровий номер :01:008:0012, яка розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що стверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 685356, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 15.12.2006 року за № 15.

08.07.2014 року між ОСОБА_1 як орендодавцем, та ТОВ Агрофірма «Матюші» в особі директора ОСОБА_3 /орендар/ було укладено договір оренди землі, предметом якого є вказана вище земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 2,1302 га в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району, яку орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, договір укладено на 10 років, що слідує з копії вказаного договору оренди.

А згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 33238872 від 06.02.2015 року, реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції 31.01.2015 року проведено державну реєстрацію строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років на підставі зазначеного договору оренди землі, який укладено 08.07.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші».

Також 08.07.2014 року між сторонами договору було підписано акт приймання передачі орендованої земельної ділянки, про що свідчить копія цього акта.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини з оренди земельних ділянок є Закон України «Про оренду землі».

За ст. ст.1, 13 цього Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст.ст. 93, 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості /ст.627 ЦК України/.

За положеннями ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На момент укладення договору оренди, частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» були встановлені такі істотні умови для договорів оренди землі: об'єкт оренди ( кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі, всі істотні умови, які є обовязковими для таких договорів згідно вимог законодавства, є дотриманими.

Представник позивача посилався на те, що в порушення вимог чинного законодавства в договорі нормативно-грошова оцінка земельної ділянки не проводилась, що є необхідним при визначенні розміру орендної плати.

За змістом ст.21 Закону «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди /крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України/.

Умовами договору оренди, який укладено між сторонами по справі, передбачено /п.3/, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 63794,78 коп., орендна плата нараховується та видається орендарем згідно чинного законодавства в розмірі не менше 3 % від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки /п.6/.

А згідно п.п. 7-10 договору оренди, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без урахування індексів інфляції.

Орендна плата видається у такі строки до 31 грудня поточного року.

Розмір орендної плати переглядається один раз на 5 років за взаємною згодою сторін /п.10/.

Згідно положень ст.289 Податкового Кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Умовами оспорюваного договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю поставлено в залежність від коефіцієнтів індексації вартості землі, розмір орендної плати складає 3 % від грошової оцінки земельної ділянки.

Отже умови укладеного між сторонами договору оренди землі щодо розміру орендної плати та іі їндексації в залежності від коєфіцієнту індексації, визначеного законодавством, повністю відповідають вимогам закону.

Крім того, відповідно до ст.13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

В даному випадку в оренду передано земельну ділянку приватної власності, а тому проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є обовязковим.

Положеннями ч.ч.1,3 ст.651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У ч.2 ст.651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, зокрема, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених

Земельним кодексом України та іншими законами України.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що розірвання в односторонньому порядку договору оренди можливе за умови невиконання (істотного порушення) сторонами обов'язків, передбачених умовами договору та ст.ст.24 і 25 Закону України «Про оренду землі".

Умовами укладеного між сторонами договору оренди передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення або пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню /п.32/.

В п.33 договору оренди передбачено можливість розірвання договору в односторонньому порядку, але тільки в разі несплати в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором.

Як на підставу для розірвання договору оренди представник позивача посилався на невиконання відповідачем обовязку щодо використання земельної ділянки, а саме: відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

В п.14 договору оренди визначено умови збереження стану обєкта оренди-дотримання сівозміни; використання сучасних агро-технологій; заходів щодо збереження родючості грунтів; зменшення шкідливого техногенного впливу.

Згідно з п.24 договору орендодавець має право вимагати від орендаря в т.ч. використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів.

Відповідно до ч.4 ст.22 ЗК України /в редакції на дату укладення договору оренди/ земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

В п. 18 Перехідних положень ЗК України передбачено, що на період до 1 січня 2015 року вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

На підставі Закону України від 12.02.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу /дерегуляція/» ч.4 ст.22 ЗК України було виключено.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про землеустрій» та постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2011 року № 1134 затверджено Порядок розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку проект землеустрою розробляється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування або суду про проведення робіт із землеустрою та укладеного відповідно до нього договору між землевласником (землекористувачем) та розробником проекту землеустрою.

Згідно ст.60 Закону України «Про землеустрій» державний контроль за проведенням землеустрою, виконанням запроектованих заходів із землеустрою і дотриманням вимог, встановлених цим Законом, законами України та іншими нормативно-правовими актами при розробці документації із землеустрою, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, центральними органами виконавчої влади, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель відповідно до повноважень, визначених законом.

Частиною 1 ст. 61-1 цього Закону зазначено, що державний нагляд у сфері землеустрою здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства від 16 серпня 2013 року № 503, який зареєстровано в Мінюсті України 22.08.2013 року за № 1459/23991, повноваження стосовно дотримання вимог проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь покладено на Державну інспекцію сільського господарства України та її територіальні органи (п. 20 розділу 2 наказу).

Відповідні акти перевірки ТОВ Агрофірма «Матюші» щодо цього питання, де б були зафіксовані порушення з боку відповідача в організації сільськогосподарського виробництва і впорядкування сільськогосподарських угідь, в матеріалах справи відсутні.

Позивач до Державної інспекції із заявами про недотримання відповідачем вимог щодо охорони земель та вимог дотримання сівозміни рослин не звертався.

Доказів того, що позивач звертався до відповідача з приводу зазначених питань та щодо неналежного виконання умов договору оренди, суду також надано не було.

Представником відповідача надано таблицю проведення сівозмін, ротації сільськогосподарських культур на полях ТОВ Агрофірма «Матюші» за 2014 -2017 роки за підписом в.о. директора товариства та головного агронома.

Посилаючись на те, що ця таблиця не є належним доказом по справі, жодних доказів щодо спростування вказаних в таблиці сівозмін даних представником позивача надано не було.

Отже, доводи представника позивача про те, що відповідач не дотримувався екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, що внаслідок бездіяльності відповідача з розробки проектів землеустрою та дотримання сівозмін відбувається зниження родючості грунтів орендованої земельної ділянки, грунтуються на припущеннях та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Під час розгляду справи також не було доведено, які ж саме права позивача порушені відсутністю проектів землеустрою сівозмін.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Саме таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 21.01.2015 року № 6-215цс14 та від 25.12.2013 року № 6-94цс13.

Як вказано вище в рішенні, спірний договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

А за положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши всі надані докази, виходячи з аналізу наведених вище правих норм, суд вважає позов необґрунтованим, а тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 15, 626, 627, 628, 638, 651 ЦК України, ст. ст. 22, 93, 125 ЗК України, ст.289 Податкового кодексу України, Законом України «Про оренду землі», ст.ст. 52, 60, 61-1 Закону України «Про землеустрій», Порядком розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2011 року № 1134, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_4