Провадження № 2/639/66/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі судового засідання Макушенко Т.В., Чубенко О.С., Луценко С.М., Рассказової А.Є., Слюсаревій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивач через свого представника ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який в подальшому було уточнено, до ОСОБА_2. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 24521,63 грн; у відшкодування моральної шкоди 2500 грн; вартість проведених експертних досліджень у розмірі 800 грн; вартість понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн, а також судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20.02.2015 о 12-00 годині ОСОБА_1, керуючи автомобілем «GEELY FE-1», державний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві приватної власності, рухаючись по пр. Леніна в м. Харкові в напрямку майдану Свободи, на перехресті з вул. Культури, при увімкненні зеленого сигналу світлофора, що дозволяє рух, знаходячись в крайньому правому ряді, почав рух, на середині перехрестя зіткнувся з автомобілем «MERCEDES Benz Viano», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який здійснював проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору, у порушення вимог п. 8.7.3 ПДР України.

В результаті зіткнення пошкоджено автомобілі, чим заподіяно позивачеві шкоду. Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.10.2015 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження та згідно з висновком експерта-товарознавця, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача, становить 24521,63 грн. Вартість проведення вказаного автотоварознавчого дослідження становить 800 грн. Крім того, позивач зазначає, що витрати на правову допомогу складають 2000 грн. Також позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням власності автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих звязків, клопотами по ремонту, певним ударом його престижу. Розмір моральної шкоди позивач визначив у 2500 грн.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_4, яка діє на підставі договору на ведення справи у суді від 16.12.2015 № 1/16.12-15, проти позову заперечували. Представником відповідача також подано до суду письмові заперечення на позов, в яких вона просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на його недоведеність та безпідставність.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 20.02.2015 о 12-00 годині ОСОБА_1, керуючи автомобілем «GEELY FE-1», державний номер НОМЕР_3, рухаючись по пр. Леніна в м. Харкові в напрямку майдана Свободи, на перехресті з вул. Культури, при увімкненні зеленого сигналу світлофора, що дозволяє рух, знаходячись в крайньому правому ряді почав рух, на середині перехрестя зіткнувся з автомобілем «MERCEDES Benz Viano», державний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2, який здійснював проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору. В результаті зіткнення пошкоджено автомобілі.

20.02.2015 о 12-00 ОСОБА_2, керуючи автомобілем «MERCEDES Benz Viano», державний номер НОМЕР_4, рухаючись по вул. Культури в м. Харкові на перехресті з пр. Леніна, проїхав на забороняючий сигнал світлофору та допустив зіткнення з автомобілем «GEELY FE-1», державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_1, чим порушив пункт 8.7.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача ОСОБА_2 та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в прибуток держави 340 грн (а.с. 8).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вище приведеної постанови суду, доказуванню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У вчиненні ДТП є вина саме відповідача, що підтверджується постановою суду у справі про адмінправопорушення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами і не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, що на думку суду, свідчить про визнання ним заявлених до нього вимог.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні даного спору, у судовому засіданні встановлено як наявність самої шкоди, так і факт протиправної, винної поведінки у формі дій або бездіяльності відповідача, причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що була заподіяна позивачу.

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 68, складеного 12.05.2015, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля GEELY FE-1, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_5, на дату ДТП 20.02.2015, становить 24521,63 гривні (а.с. 9-15).

Відповідно до договору № 110/15 про надання послуг по незалежній оцінці від 07.04.2015, ціна послуг автотоварознавчого дослідження склала 800 грн (а.с. 32), які ОСОБА_1 сплатив, згідно з актом прийому-передачі робіт від 12.05.2015 (а.с. 33), що також підтверджується квитанцією № 858682 від 07.04.2015 (а.с. 34). Вказані копії документів, які містяться в матеріалах справи, відповідають долученим у судовому засіданні до справи та дослідженим оригіналам цих документів.

Проте, суд погоджується із запереченнями представника відповідача щодо визначення суми відшкодування матеріального збитку, виходячи з наступного.

Згідно висновоку експертного автотоварознавчого дослідження № 68 від 12.05.2015 (а.с. 9-15), до вартості матеріальної шкоди входить вартість нових складових, які підлягають заміні під час ремонту (Сс), включено ПДВ (податок на додаткову вартість).

В узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування Верховним Судом України зазначено, що якщо до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість, то судам у таких випадках слід з'ясовувати чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Необхідно ураховувати, що збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку, при ремонті транспортного засобу у особи, яка не є платником цього податку, збитки у вигляді ПДВ не виникають, а тому не можуть включатись до складу витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом автомобіля.

З наведеного слідує, що сума виплачуваної компенсації ПДВ нараховуватись не повинна, бо в такій операції відсутній обєкт обкладення ПДВ - операція з поставки товарів (послуг), між винною та потерпілою сторонами відсутні цивільно-правові договори на пошкодження автомобіля.

Вказане свідчить про те, що сума збитків за висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 68 від 12.05.2015 без врахування суми ПДВ, тобто 20 % у грошовому вимірі, становитиме 16422,63 грн, а саме: 20528,28 грн (Сс - вартість нових складових, які належать до заміни підчас ремонту автомобіля) - 20% (4 105,65 грн) = 16 422,63 грн.

Згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складникаї-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню винною стороною, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Відповідачем та його представником в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодних належних доказів в обгрунтування своїх заперечень проти позову.

Суд, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи , роз'яснив сторонам їх право щодо подання клопотання про призначення відповідної судової експертизи. Однак, автотоварознавча експертиза, яка була призначена ухвалою суду за клопотанням представника відповідача, не була проведена експертом у зв'язку з відмовою відповідача сплатити її вартість. З клопотанням про зменшення розміру належних до оплати судових витрат, пов'язаних з проведенням експертизи або звільнення від її оплати , відповідач до суду не звертався.

З огляду на вищевикладене та враховуючи вимоги ч.1 ст. 146 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо стягнення на користь позивача з відповідача суми заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 22058,23 грн.

Позивач також просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з ОСОБА_2 у розмірі 2500 грн.

В обґрунтування завдання моральної шкоди позивач зазначає, що така шкода полягає у душевних стражданнях у зв'язку із пошкодженням автомобіля, клопотами по ремонту та неможливості протягом тривалого часу ним користуватися.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням майна.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 5 та п. 9 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 було пошкоджено майно позивача, що є одною з підстав для стягнення моральної шкоди, та у зв'язку з чим позивач дійсно зазнав певних душевних страждань.

Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що протиправні дії відповідача ОСОБА_2 знаходяться у причинному зв'язку зі спричинення ОСОБА_1 майнової шкоди, у зв'язку з чим йому завдано моральну шкоду.

У звязку з чим, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2500 грн.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування витрат на правову допомогу у зв'язку з наступним.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу (ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України).

Витратами на правову допомогу є витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Однак, з матеріалів цивільної справи вбачається, що повноваження представника позивача ОСОБА_3 на ведення в суді даної справи , були посвідчені відповідно до ст. 42 ЦПК України , довіреністю позивача. В судовому засіданні позивач пояснив, що договір про надання правової допомоги ним з адвокатом або з фацівцем в галузі права не укладався. Суд, враховуючи те, що в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ним вартості правової допомоги при розгляді даної цивільної справи у розмірі 2000 грн , приходить до висновку про відсутність підстав щодо задовлення вимог позивача в цій частині.

Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати за проведення дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 12.05.2015 та витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати повязані із залученням спеціалістів та проведенням судових експертиз.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем сплачено 800 грн за надання висновку спеціаліста-автотоварознавця (а.с. 34), а також судовий збір у загальному розмірі 974 грн 40 коп., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3, 4).

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п. 36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 витрати за проведення дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 12.05.2015 у розмірі 800 грн та сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3, 4), судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 925,45 грн.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли свого часткового підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22058,23 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 2500 грн, вартість проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 800 грн та судовий збір у розмірі 925,45 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1192, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН НОМЕР_6, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_7, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22058 (двадцять дві тисячі пятдесят вісім) грн 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН НОМЕР_6, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_7, адреса реєстрації: АДРЕСА_3) відшкодування моральної шкоди у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН НОМЕР_6, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_7, адреса реєстрації: м. Харків, пров.ШекспіраАДРЕСА_4) вартість проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 800 (вісімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН НОМЕР_6, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_7, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 925 (дев'ятсот двадцять п'ять) грн 45 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк