АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5926/16-ц 22-ц/774/211/К/17
Справа № 212/5926/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/211/К/17 Зімін М.В.
Категорія № 69 (3) Доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Жовтневий відділ реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції про встановлення факту смерті ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_4 та в обґрунтування заяви зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Після реєстрації шлюбу та до дня смерті чоловіка, вони проживали в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер в м. Кіровськ Луганської області, територія якого є тимчасово окупованою територією України, на якій органи державної влади не виконують свої повноваження, у зв'язку з чим отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим.

Просила суд встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м .Кіровськ, Луганської області, Україна, що їй необхідно для отримання спадщини після смерті останнього.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволенні заяви ОСОБА_2 в повному обсязі.

На думку представника заявника, судом не враховано, що зареєструвати факт смерті ОСОБА_4 органом державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки, у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 на тимчасово окупованій території, неможливо надати відділу РАЦС форму № 106/щ лікарського свідоцтва про смерть, затвердженого наказам Міністерств охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 1152/13026.

Крім того, зазначає, що судом не врахована практика Європейського суду з прав людини про те, що документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності, а тому, на думку апелянта, судом помилково відхилено в якості доказів - свідоцтво про смерть та фотографії могили ОСОБА_4

Вважає, що факт смерті в певний час та місці ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_2, фотографією з його могили, свідоцтвом про шлюб з заявником, заявою про прийняття спадщини, а інших документів заявнику на непідконтрольній території не видали і вона не може їх отримати, оскільки виїхала з тимчасово окупованої території.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_2 з 11 серпня 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем м.Кіровськ, Ворошиловградської області, громадянином Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1(а.с. 7).

Звертаючись із заявою, ОСОБА_2 зазначила, що оскільки ОСОБА_4 помер у м. Кіровську Луганської області, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територією, отримане свідоцтво перешкоджає їй скористатися законними правами про реєстрацію факту смерті для отримання спадщини після смерті її чоловіка, оскільки воно посвідчене міністерством юстиції «Луганської Народної Республіки».

На підтвердження факту смерті ОСОБА_4 заявником надано свідоцтво про смерть № 014910 від 13.09.2016 року, яке видано на тимчасово окупованій території України та, відповідно до якого, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а також фотографію з місця поховання (а.с. 6, 11).

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив недоведеності вимог ОСОБА_2, оскільки надане нею свідоцтво про смерть ОСОБА_4 видане на тимчасово окупованій території, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження факту смерті її чоловіка, оскільки є недійсним та не створює правових наслідків, а медичних документів на підтвердження біологічної смерті ОСОБА_4 - заявником не надано.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позову, проте не може погодитись з мотивами відмови, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Законом України від 04.02.2016 р. № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», що набув чинності 21.02.2016 року, Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

ОСОБА_2 звернулась із даною заявою 06 жовтня 2016 року, отже стаття 257-1 ЦПК України підлягає застосуванню при розгляді заяви.

Відповідно до частини 1 статті 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією України є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь.

Натомість, постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Місто Макіївка віднесено до населених пунктів, у яких тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а, відтак, і до тих, які визнано тимчасово окупованими територіями.

Враховуючи те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення фактів народження.

Відповідно до статті 17 Закону України, від 01.07.2010, № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно із ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення факту смерті повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_3 ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано підтвердження звернення до Органу реєстрації актів громадянського стану щодо реєстрації смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а також не надано відмову Органу реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту смерті ОСОБА_4, не підлягають задоволенню, як передчасні, а тому рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що зареєструвати факт смерті ОСОБА_4 органом державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки, у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 на тимчасово окупованій території, неможливо надати відділу РАЦС форму № 106/щ лікарського свідоцтва про смерть, затвердженого наказам Міністерств охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 1152/13026, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються з вищенаведених підстав.

Посилання представника заявника в апеляційній скарзі на те, що документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності, а тому факт смерті в певний час та місці ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про його смерть ОСОБА_2 та фотографією з його могили, - колегія суддів не бере до уваги, оскільки це не може бути підставою для встановлення факту смерті ОСОБА_4, оскільки заявником та її представником не надано належних доказів звернення до органу РАЦС щодо реєстрації смерті ОСОБА_4, а також не надано відмову органу РАЦС в реєстрації подіє смерті.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті ОСОБА_4, як передчасної.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року змінитив частині мотивів відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа - Жовтневий відділ реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції про встановлення факту смерті ОСОБА_4.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

В.П. Зубакова