Справа № 168/709/16-ц
Провадження № 2/168/9/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2017 р. Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши в смт.Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Поліська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом, у якому зазначає, що вона є власником будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Хутір «Святе», 9, с. Чевель Старовижівського району, у якому зареєстрований відповідач. Відповідач є для неї сторонньою особою і більше пяти років в будинку не проживає, що підтверджується довідкою сільської ради. Угоди щодо користування житлом між нею і відповідачем не укладались. Реєстрація позивача в цьому будинку на її думу створює їй перешкоди в користуванні житлом, оскільки впливає на вартість комунальних послуг та соціальних виплат.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 71, 72, 156 ЖК, ст. ст. 405, 391 ЦК позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком.

У судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач з її дозволу був зареєстрований в даному будинку, але там не проживає. В даний час вона є власник будинку, вона також не проживає в цьому будинку, однак не виключає можливість такого проживання в майбутньому.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він не проживає понад рік в будинку.

У подальшому позивач подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, та повідомила, що не збільшуватиме і не зменшуватиме позовних вимог, просить її позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що в літній період користується вказаним будинком (що раніше належав дідові), проводить ремонті роботи, доглядає за ним, що можуть підтвердити свідки. Позивачка в будинку не проживає, без достатніх правових підстав набула право власності на будинок, яке він оспорюватиме.

Представник позивача просить відмовити в позові, оскільки єдиним доказом, на який посилається позивачка, є довідка сільської ради про те, в якій містяться неточності. В довідці вказано, що відповідач зареєстрований і не проживає в спірному будинку понад пять років, в той час коли згідно з відміткою в паспорті він зареєстрований менше, ніж пять років, у звязку з цим, ця довідка не є належним доказом. Актів, якими б доводився факт не проживання в будинку відповідача позивачка не надала, а навпаки встановлено, що відповідач будинком користується.

Представник третьої особи у судовому засідання пояснив, що позивач стала власником будиноковолодіння після смерті попереднього власника в 1993 р. Також їй у власність виділена в 1992 р. земельна ділянка. В даний час вона є власником житлового будинку, але не проживає в ньому, оскільки винаймає інше житло. Відповідач також не проживає в будинку. Актів про ет, чи проживає відповідач в спірному будинку, сільська рада не складала. Час реєстрації відповідача в довідці від 26.09.2016 р. вказаний помилково. У вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач з 1993 р. стала головою господарства по вул. Хутір «Святе», 9, с. Чевель Старовижівського району (а.с.84), в даному будинку з 25.12.2012 р. зареєстрований відповідач (а.с.57).

Відповідач був зареєстрований у вказаному будинку за згодою позивачки, що вона підтвердила в судовому засіданні.

Станом на день розгляду справи в спірному будинку позивачка не проживає, винаймає інше житло, що також визнається сторонами.

З 16.12.2016 р. позивачка є власником будинку (а.с.45).

Позивач посилається в позові на те, що вона є власником будинку, тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні належним їй майном (ст. 391), та на те, що відповідач не проживає в будинку понад пять років, тому на підставі ст. 405 ЦК має бути визнаний таким, що втратив право користування будинком.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 405 ЦК член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом в разі відсутності понад один рік без поважних причин.

Звернувшись до суду з вимогою про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом з тих підстав, що відповідач не проживає в будинку (ст.405 ЦК), у процесі доказування цих обставин позивач не надаласуду жодних доказів на їх підтвердження.

Довідка Поліської сільської ради (а.с.4) містить недостовірну інформацію щодо часу реєстрації відповідача та видана без перевірки факту проживання відповідача, оскільки як встановлено в судовому засіданні, відповідні акти про те, що відповідач не проживає в будинку не складались. Встановлено, що відповідач користується цим будинком в літній період, проводив ремонт покрівлі, інтерес до даного будинку не втратив, що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_5

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпоряджання майном.

Позивач в позовній заяві посилається також на те, що як власник вона має право вимагати усунення перешкод в користуванні її власністю.

Разом з тим, позивач не заявляє вимоги про усунення їй перешкод в користуванні належним їй будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Проте, саме лише посилання в позовній заяві на те, що відповідач чинить їй як власнику перешкоди в користуванні житлом, і вона як власник має право вимагати усунення цих перешкод, без предявлення такої позовної вимоги не може бути підставою для задоволення позову.

Підстави позову і позовні вимоги визначає позивач на власний розсуд, а суд розглядає справу в межах позовних вимог (ст.11 ЦПК) на підставі наданих сторонами доказів.

На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК суд розяснив позивачці її право збільшити позовні вимоги (а.с.78), однак позивач письмово повідомила суд, що не бажає збільшувати чи доповнювати позовні вимоги (а.с81).

Виходячи з наданих доказів, суд приходить до висновку, що позивачка, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК, не надала доказів того, що відповідач втратив право користування житлом на підставі ст. 405 ЦК України.

Інших позовних вимог позивач не заявляє, тому в її позові слід відмовити, що не позбавляє позивачку права звернутись до суду з іншими позовними вимогами.

Керуючись ст.ст. 383, 391, 405 ЦК, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Поліська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6