Провадження № 22ц/784/538/17 Суддя першої інстанції Агєєва Л.І.
Справа№487/7204/15-ц Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю заявника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 січня 2017 року за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Свою скаргу мотивував тим, що державним виконавцем з порушенням діючого законодавства України 30 серпня 2016 року була винесена постанова про арешт його майна та оголошення заборони на відчуження за виконавчим провадженням по примусовому виконанню рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 січня 2017 року провадження у справі було зупинено до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги Банку на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження рішення суду від 26 січня 2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, районний суд виходив з того, що до вирішення касаційної скарги Банку на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження рішення суду від 26 січня 2016 року неможливо розглянути скаргу на дії державного виконавця, на виконання якого перебуває виконавчий лист щодо примусового виконання зазначеного рішення суду.

Проте до таких висновків суд першої інстанції дійшов, неправильно застосувавши норми процесуального права.

Судом встановлено, що в провадженні старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавче провадження відкрите на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2016 року, за яким на користь Банку з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 898 грн. 89 коп.

29 червня 2016 року ухвалою судді Апеляційного суду Миколаївської області Банку відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою на рішення суду від 26 січня 2016 року. Не погодившись з цією ухвалою Банк оскаржив її до суду касаційної інстанції, який 5 вересня 2016 року відкрив касаційне провадження у зазначеній справі.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важність предмета позову для заявника у справі ( рішення Європейського суду з прав людини у справі «Флідлендер проти Франції»).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Отже, для правильного вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід з'ясувати: як пов'язані справи, які розглядаються та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому слід врахувати, що пов'язаність справ полягає у тому, що рішенням іншого суду, який розглядає справу, встановлено обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення для даної справи. Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Проте вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України не визначився у чому саме полягає взаємозв'язок предметів розгляду іншої справи, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

При цьому районний суд взагалі не аналізував та не встановлював у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі. При цьому не врахував, що оспорювання Банком ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, не позбавляє можливості суд розглянути скаргу на дії державного виконавця щодо неправомірності його дій та у разі доведеності порушення прав боржника, захистити його права.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно виходив з того, що для вирішення скарга на дії державного виконавця преюдиціальними будуть факти, що можуть бути встановлені під час вирішення судом касаційної інстанції обгрунтованності відмови апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження за скаргою Банку.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, якщо при постановленні ухвали суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 315 ЦПК У країни, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 січня 2017 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

В.М. Прокопчук