АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 756/10120/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2193/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

6 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів -Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,50 кв.м, в тому числі житловою площею - 28,20 кв.м, грошові кошти в сумі 1 704 950 грн. (еквівалент 215 000 доларів США), розміщені на рахунку у ПАТ «Піреус Банк» згідно Договору № НОМЕР_3 від 2 червня 2010 року, грошові кошти в сумі 130000 грн., що в еквіваленті складає 16352 дол. США, із нарахованими відсотками у розмірі 19500 грн., які розміщені на рахунку ПАТ «Кредобанк» згідно Договору № 2630/155/467537 від 14 січня 2011 року, грошові кошти в сумі 140 000 грн., із нарахованими відсотками у розмірі 9800 грн., які розміщені на рахунку ПАТ «Астра Банк» згідно Угоди № 036545 від 14 червня 2011 року, грошові кошти в сумі 140000 грн., із нарахованими відсотками у розмірі 11200 грн., які розміщені на рахунку ПАТ «Банк Руський Стандарт» згідно Угоди № 004009141 від 21 червня 2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 3-х кімнатну кв. АДРЕСА_2, загальною площею 68,44 кв.м, в тому числі житловою площею - 43,80 кв.м, однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 35,60 кв.м, в тому числі житловою площею - 18,00 кв.м; легковий автомобіль моделі «Mitsubishi Lanser 1,5», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; легковий автомобіль моделі «Chery QQ», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 9/10 частин 3-х кімнатної кв. АДРЕСА_2, загальною площею 68,44 кв.м, в тому числі житловою площею - 43,80 кв.м., вартістю 1215596,70 грн., яка встановлена висновком експерта № 15/07-15 від 15 липня 2015 року.

Визнано за ОСОБА_1, право власності на 1/10 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 68,44 кв.м, в тому числі житловою площею - 43,80 кв.м., вартістю 135066,30 грн., яка встановлена висновком експерта № 15/07-15 від 15 липня 2015 року, однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 35,60 кв.м, в тому числі житловою площею - 18,00 кв.м., вартістю 802495 грн., грошові кошти в сумі 200685,20 грн., які становлять вартість проданого ОСОБА_1. легкового автомобіля «Mitsubishi Lanser 1.5», 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1, грошові кошти в сумі 79168 грн., які становлять вартість проданого ОСОБА_1 легкового автомобіля «Chery QQ», 2011 року випуску, д/н НОМЕР_2.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити, зустрічний позов задовольнити частково, визнати об'єктом спільної сумісно власності колишнього подружжя ОСОБА_1. та ОСОБА_2 трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, конструктивні елементи, будівельних та оздоблювальних матеріалів та інше майно, яке було використане при будівництві та облаштуванні двоповерхового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Також просив визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3. У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1. та визнати за ним право власності на: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних та оздоблювальних матеріалів та інше майно, яке було використане при будівництві та облаштуванні двоповерхового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2. та визнати за нею право власності на: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних та оздоблювальних матеріалів та іншого майна, яке було використане при будівництві та облаштуванні двоповерхового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна,що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що за час перебування у шлюбі з 14 травня 1986 року по 10 січня 2012 року подружжя набуло у спільну сумісну власність: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,50 кв.м, в тому числі житловою площею - 28,20 кв.м; 3-х кімнатну кв. АДРЕСА_2, загальною площею 68,44 кв.м,, легковий автомобіль «Mitsubishi Lanser 1.5». 2011 року випуску., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, легковий автомобіль моделі «Chery QQ», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2; не введений в експлуатацію двоповерховий будинок по АДРЕСА_4 Крим, побудований на земельній ділянці, яка належить відповідачу на праві особистої приватної власності, грошові кошти в сумі 130000 грн. із нарахованими відсотками в сумі 46800 грн., розміщені у ПАТ «Кредобанк» згідно договору від 14 січня 2011 року, грошові кошти в сумі 148605 грн. із нарахованими відсотками в сумі 16347 грн., розміщені у ПАТ «Банк Кіпру» згідно договору від 11 лютого 2011 року, грошові кошти в сумі 17500 дол. США із нарахованими відсотками в сумі 1225 дол. США, що станом на дату розірвання шлюбу згідно курсу НБУ становило 149609 грн., розміщені у ПАТ «Астра Банк» згідно договору від 14 червня 2011 року, грошові кошти в сумі 17500 дол. США із нарахованими відсотками в сумі 1400 дол. США, що станом на дату розірвання шлюбу згідно курсу НБУ становило 151007,22 грн., розміщені у ПАТ «Банк Руський Стандарт» згідно договору від 21 червня 2011 року, грошові кошти в сумі 14012,42 дол. США, що станом на дату розірвання шлюбу згідно курсу НБУ становило 111956,43 грн., розміщені у ПАТ «Піреус Банк МКБ» згідно договору від 3 червня 2010 року.

10 січня 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Змінюючи неодноразово позовні вимоги, остаточно зазначив, що вищезазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку із чим просив суд визнати за ним право власності на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_2, на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів та іншого майна, яке було використане при будівництві та облаштуванні двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_4. Також просив суд визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 його особистою приватною власністю.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1. про визнання майна особистою приватною власністю та розподіл спільного майна подружжя та з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд визнати її особистою приватною власністю двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,50 кв.м, в тому числі житловою площею - 28,20 кв.м; грошові кошти в сумі 1 704 950 грн. (еквівалент 215 000 доларів США), розміщені на рахунку у ПАТ «Піреус Банк» згідно Договору № НОМЕР_3 від 2 червня 2010 року; грошові кошти в сумі 130000 грн., що в еквіваленті складає 16352 дол. США, із нарахованими відсотками у розмірі 19500 грн., які розміщені на рахунку ПАТ «Кредобанк» згідно Договору № 2630/155/467537 від 14 січня 2011 року; грошові кошти в сумі 140 000 грн., із нарахованими відсотками у розмірі 9800 грн., які розміщені на рахунку ПАТ «Астра Банк» згідно Угоди № 036545 від 14 червня 2011 року; грошові кошти в сумі 140000 грн., із нарахованими відсотками у розмірі 11200 грн., які розміщені на рахунку ПАТ «Банк Руський Стандарт» згідно Угоди № 004009141 від 21 червня 2011 року. Також просила суд визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя 3-х кімнатну кв. АДРЕСА_2, загальною площею 68,44 кв.м, в тому числі житловою площею - 43,80 кв.м; однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 35,60 кв.м, в тому числі житловою площею - 18,00 кв.м; легковий автомобіль моделі «Mitsubishi Lanser 1,5», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; легковий автомобіль моделі «Chery QQ», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2., визнати за ОСОБА_2 право власності на 9/10 частин 3-х кімнатної кв. АДРЕСА_2, загальною площею 68,44 кв.м, в тому числі житловою площею - 43,80 кв.м., вартістю 1215596,70 грн., яка встановлена висновком експерта № 15/07-15 від 15 липня 2015 року, визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/10 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 68,44 кв.м, в тому числі житловою площею - 43,80 кв.м., вартістю 135066,30 грн., яка встановлена висновком експерта № 15/07-15 від 15 липня 2015 року, однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 35,60 кв.м, в тому числі житловою площею - 18,00 кв.м., вартістю 802495 грн., грошові кошти в сумі 200685,20 грн., які становлять вартість проданого ОСОБА_1 легкового автомобіля «Mitsubishi Lanser 1.5», 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1, грошові кошти в сумі 79168 грн., які становлять вартість проданого ОСОБА_1 легкового автомобіля «Chery QQ», 2011 року випуску, д/н НОМЕР_2.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 травня 1986 року відділом РАЦС Мінського району зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 818.

10 січня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ у м. Києві було зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) і вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що спільним майном подружжя є: трикімнатна квартира АДРЕСА_2,, придбана подружжям 20.03.2002 р. та зареєстрована на ім'я позивача на підставі Договору купівлі-продажу від 20.03.2002 р. два легкові автомобілі «Mitsubishi Lanser 1,5» 2011 р.в. д/н НОМЕР_1 та «Cherry QQ» 2011 р.в. д/н НОМЕР_2 , придбані у серпні 2011 р. та зареєстровані на ім'я позивача за основним позовом ОСОБА_1

За ч. 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 3 вересня 2001 року, право власності на спірну однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано на ім'я позивача ОСОБА_1.

Згідно Договору від 1 вересня 2001 року, ОСОБА_3 передала своєму сину - ОСОБА_1. грошові кошти у розмірі 380000 російських рублів для придбання для неї спірної однокімнатної квартири. При цьому, спірна квартира була придбана на ім'я позивача на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 3 вересня 2001 року. тобто через два дні після передачі ОСОБА_3. грошових коштів у сумі 380000 рублів ОСОБА_1., які вона отримала начебто від продажу належного їй у РФ нерухомого майна.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, - договору купівлі-продажу гаражу (том 2 а.с. 124) та Договору купівлі-продажу квартири (том 2 а.с. 122), укладених ОСОБА_3. в Російській Федерації, грошові кошти в сумі 10000 рублів за продаж гаражу, матір позивача отримала лише 23 жовтня 2001 року в день підписання вказаного договору (том 2 а.с. 124), тобто через 53 дні після нібито передачі саме цих грошей своєму сину - позивачу ОСОБА_1. згідно Договору від 1 вересня 2001 року (том 2 а.с. 125), а грошові кошти в сумі розміром у 280000 рублів від продажу квартири в Росії ОСОБА_3 отримала лише 28 листопада 2001 року, через 89 днів після укладення Договору від 1 вересня 2001 року про начебто передачу позивачу у справі саме цих же грошових коштів.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що дана квартира придбана на гроші матері ОСОБА_1. і є особистою власністю позивача, оскільки аналізуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір від 1 вересня 2001 року про передачу ОСОБА_3. своєму сину ОСОБА_1. грошових коштів в сумі 380000 рублів, які вона отримала від продажу належного їй у РФ нерухомого майна (23 жовтня 2001 року та 28 листопада 2001 року), складений набагато пізніше, ніж придбано спірну однокімнатну квартиру.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що однокімнатна квартира АДРЕСА_3 є спільним сумісним майном подружжя.

Згідно висновку експерта Експертно-оціночної компанії «Система» від 15 липня 2015 року № 15/07-15 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, оціночно-будівельної та автотоварознавчої дійсна (ринкова) вартість спірного рухомого та нерухомого майна в цінах на час проведення дослідження складає, зокрема: однокімнатної квартири - 802495 грн., трикімнатної квартири - 1350663 грн., автомобіля «Mitsubishi Lanser 1.5» - 200685,20 грн. та автомобіля «Cherry QQ» - 79168 грн. Загальна вартість майна - 2 433 011 грн. 20 коп.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з цього, вартість 1/2 частини спірного майна, яке належить кожному з подружжя на праві власності в порядку розподілу спільного сумісного майна складає 1216505 грн. 60 коп. (2433011 грн. 20 коп. / 2).

Оскільки усе спільне сумісне як нерухоме, так і рухоме майно подружжя являється неподільними речами, суд розділив майно в натурі у спосіб, визначений у зустрічній позовній заяві, виділивши у власність ОСОБА_2. 9/10 частин спірної трикімнатної квартири АДРЕСА_2, вартістю 1 215 596,70 грн., що відповідає вартості 1/2 частини спільного майна подружжя, а відповідачу за зустрічним позовом в порядку розподілу спільного майна виділив у власність в натурі інше спільне майно подружжя, а саме: 1/10 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2, однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, а також грошові кошти згідно Висновку судової експертизи № 15/07-15 від 15 липня 2015 року в сумі 200 685,20 грн. та 79 168 грн., які становлять вартість проданих ОСОБА_1 легкових автомобілів «Mitsubishi Lanser 1.5» та «Chery QQ» відповідно.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що автомобілі перебували у ДТП і продані за меншу суму ніж визначена судом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, при визначенні вартості спірних автомобілів експерт виходив з дійсної ринкової вартості транспортних засобів на день проведення експертизи, з врахуванням того, що позивачем автомобілі на огляд не надані та продані без згоди ОСОБА_2.

Відповідно до п. 30 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору дарування житлового будинку від 13 серпня 2001 року та Договору дарування земельної ділянки від 20 вересня 2002 року, ОСОБА_2 отримала в дар нерухоме майно, а саме, земельну ділянку разом із житловим будинком на ній, розташовані по АДРЕСА_5 3 червня 2010 року ОСОБА_2 відчужила подароване їй нерухоме майно, що підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 3 червня 2010 року, отримавши від продажу подарованих земельної ділянки разом з житловим будинком грошову суму 1869600 грн., що на день продажу за курсом НБУ була еквівалентом 235763 дол. США.

Частиною 1 ст. 24 КпШС України, який діяв на час укладення Договорів дарування, встановлено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

При цьому, згідно ст. 57 СК України, яка діяла на момент продажу ОСОБА_2 подарованого їй нерухомого майна, передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відтак, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що грошові кошти в сумі 1869600 грн., що на день продажу подарованого майна за курсом НБУ було еквівалентом 235763 дол. США, отримані відповідачкою від продажу подарованого їй нерухомого майна (земельної ділянки разом із житловим будинком), в розумінні ст. 24 КпШС України та ст. 57 СК України, являються її особистою приватною власністю.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 червня 2010 року, тобто в той самий день, коли відповідачкою було відчужено подароване їй нерухоме майно, на поточний рахунок «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк», відкритий на ім'я відповідачки, було внесено грошову суму розміром у 215 000 доларів США, що на дату банківської операції було еквівалентом 1 704 950 грн., що підтверджується укладеною між ОСОБА_2 та ПАТ «Піреус Банк» Угодою № НОМЕР_3 від 3 червня 2010 року (том 1 а.с. 121-126), а також рухом коштів по рахунку НОМЕР_3 з 3 червня 2010 року по 4 жовтня 2013 року (том 1 а.с. 127-130). Враховуючи, що на вказаний рахунок «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк» вносились грошові кошти лише один раз, а саме 3 червня 2010 року (том 1 а.с. 127), тобто в день продажу подарованого відповідачці нерухомого майна, а всі інші операції були видатковими щодо зняття готівки (том 1 а.с. 127-130), то суд обґрунтовано визнав грошові кошти, розміщені на цьому рахунку особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Депозитний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2. у ПАТ «Банк Кіпру» на підставі Договору № 39/2 від 11 лютого 2011 року (том 1 а.с. 106-107) із строком закінчення 16 лютого 2012 року, достроково припинено 9 грудня 2011 року, тобто, до розірвання шлюбу між сторонами по справі, що підтверджується Випискою по особовому рахунку за період з 2 лютого 2011 року по 4 жовтня 2011 року, у якій зазначено, що 9 грудня 2011 року було здійснено виплату коштів згідно депозитного договору № 39/2 від 11 лютого 2011 року в зв'язку з достроковим припиненням дії договору на підставі заяви клієнта від 9 грудня 2011 року Виходячи з цього, грошові кошти, розміщені на вказаному рахунку, не можуть бути предметом даного цільного спору.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір кожного з трьох депозитних банківських вкладів на трьох рахунках ОСОБА_2. у ПАТ «Кредобанк», ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Банк Руський Стандарт» відповідно, повністю співпадає із трьома відповідними ідентичними сумами, кожна з яких була в межах однієї доби знята з рахунку «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк» та покладена на нововідкритий депозитний рахунок у кожному із трьох банків в дати їх відкриття (том 1, а.с. 131, 141, 142, ), що підтверджується рухом коштів по рахунку «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк» з 3 червня 2010 року по 4 жовтня 2013 року згідно рядків № 27, № 28, № 36 та 37 (том 1 а.с. 127-130), а також Договором ПАТ «Кредобанк» (том 1 а.с. 131) і Випискою по вкладу за період з 14 січня 2011 року по 27 березня 2012 року (том 1 а.с. 141), Угодою ПАТ «Астра Банк» (том 1 а.с. 132-133) і Випискою по зазначеній угоді 036545 (том 1 а.с. 142), а також Договором із банком ПАТ «Банк Руський Стандарт» (том 1 а.с. 134-138) і Випискою ПАТ «Банк Руський Стандарт» по угоді 004009141 від 21 червня 2011 року (том 1 а.с. 213-215).

Враховуючи встановлене судом джерело походження грошових коштів на рахунку «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк», джерелом наповнення якого стали особисті грошові кошти ОСОБА_2., отримані від продажу подарованого їй під час шлюбу нерухомого майна, суд дійшов правильного висновку, що і грошові кошти, які розміщувалися на депозитних рахунках на ім'я відповідачки у банках ПАТ «Кредобанк», ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Банк Руський Стандарт», разом із нарахованими на депозит процентами, також є особистою власністю подружжя в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині також не спростовують.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 15 жовтня 2010 року придбано квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 3 даного договору, продаж квартири було вчинено за грошову суму розміром у 474 528 грн., що за курсом НБУ на дату вчинення правочину становило суму розміром у 60 000 доларів США.

Визнаючи спірну квартиру особистою власністю ОСОБА_2., суд першої інстанції виходив з того, що квартира придбана за рахунок її особистих грошових коштів, розміщених на рахунку «Вільний» у ПАТ «Піреус Банк», які відповідачка отримала від продажу подарованих їй житлового будинку та земельної ділянки.

Судом встановлено, що вказану грошову суму розміром у 60 000 доларів США, яка була сплачена за спірну двокімнатну квартири згідно Договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року, в цей же день, - 15.10.2010 року, було знято з поточного рахунку «Вільний» № НОМЕР_3 від 3 червня 2010 року, відкритого у ПАТ «Піреус Банк» у валюті «долар США» в день продажу подарованого відповідачці нерухомого майна, підтверджується рухом коштів по рахунку з 3 червня 2010 року по 4 жовтня 2013 року (валюта «долар») (том 1 а.с. 129), у порядковому рядку № 22 якого вказано, що 15 жовтня 2010 року з поточного рахунку № НОМЕР_3 від 3 червня 2010 року було видано готівку в грошовій сумі розміром у 65 000 доларів США, які в той же день, тобто 15.10.2010 року, були використані на придбання спірної двокімнатної квартири вартістю 60 000 доларів США згідно договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року (том 1 а.с. 143-144).

Доводи апеляційної скарги, що спірна квартира АДРЕСА_1 не є особистою власністю відповідачки, так як договором купівлі-продажу вартість квартири визначена у гривні, а ОСОБА_2 знімала з банківського рахунку кошти у розмірі 65000 доларів США і не надала доказів про конвертування валюти, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки не ґрунтуються на законі, крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, сторони у договорі визначили вартість квартири в еквіваленті до долару США (60000 доларів США).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на Ѕ частину вартості конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів та іншого майна, яке було використане при будівництві та облаштуванні двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів не лише про існування спірного майна, але і наявності використання для його будівництва конструктивних елементів, будівельних, оздоблювальних матеріалів та іншого майна, яке могло би бути розділено між подружжям.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що будь-яка проектно-будівельна документація щодо будівництва будинку по АДРЕСА_4, у сторін відсутня, доказів про придбання будівельних матеріалів та будівництва будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_1 також не надано.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання позивача на покази свідків щодо будівництва по АДРЕСА_4, оскільки письмові пояснення трьох осіб (том 2 а.с. 14-18), які було подані до суду одним із представників позивача не є належними та допустимими доказами у даній цивільній справі, вказані особи не були допитані судом в якості свідків, не складали присягу свідка і не попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів.

Даним поясненням судом першої інстанції дана належна оцінка відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді