Справа № 362/1250/16-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/422/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 09.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання обєкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом про визнання обєкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю, посилаючись на те, що відповідно до рішення Барахтівської сільської ради від 02 квітня 2009 року №192 вона отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані у с. Барахти Васильківського району Київської області. Зазначала, що у 2009 році на земельній ділянці площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул. Ворошилова, 1-а у с. Барахти вона разом з відповідачами розпочала самочинне будівництво житлового будинку за рахунок коштів від продажу належної їй земельної ділянки та обєкту незавершеного будівництва, що розташовані по вул. Ворошилова, 1 у с.Барахти Васильківського району Київської області. Вказувала, що на початку 2011 року вона звернулась до сільської ради з метою змінити цільове призначення земельної ділянки з особистого селянського господарства на цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, де їй розяснили, що вона вже використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва. Оскільки її син ОСОБА_4 вже також раніше використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, то нею було прийнято рішення передати дану земельну ділянку ОСОБА_2 Позивач вказувала, що в період з 2009 року по 2012 рік за її кошти було побудовано майже повністю будинок, в якому залишилось провести внутрішні та зовнішні оздоблювальні роботи, вартість будівельних матеріалів та робіт склала близько 260 000 грн. Зазначала, що у 2012 році шлюб між відповідачами було розірвано та будівництво будинку було призупинено. З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 просила визнати спільною сумісною власністю сторін обєкт незавершеного будівництва по вул. Ворошилова 1-а у с.Барахти Васильківського району Київської області.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано обєкт незавершеного будівництва по вул. Ворошилова, 1-а у с.Барахти Васильківського району Київської області обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмову у позові ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірний обєкт незавершеного будівництва набутий в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти сторін, а томувін є їх спільною сумісною власністю.

Однак з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що з 15 листопада 2003 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2014 року (а.с. 4, 80).

Встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_4 та колишньою свекрухою ОСОБА_2

По справі встановлено, що згідно з рішенням Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області від 02 квітня 2009 року № 192 ОСОБА_3 передано безкоштовну у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вул. Ворошилова, 1-а у с.Барахти Васильківського району Київської області (а.с.8).

Рішенням Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області від 10 березня 2011 року № 37-5-VІ-2011 вилучено з користування ОСОБА_3 неприватизовану земельну ділянку по вул. Ворошилова, 1-а (а.с.10).

Згідно з рішенням Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області від 10 березня 2011 року № 43-5-VІ-2011 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в приватну власність для будівництва, обслуговування житлових будівель та господарських споруд загальною площею 0,12 га по вул. Ворошилова, 1-а у с.Барахти Васильківського району Київської області (а.с.9).

По справі встановлено, що згідно договору купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва від 03 вересня 2010 року ОСОБА_3 продала громадянці ОСОБА_5 обєкт незавершеного будівництва: житловий будинок готовністю 48%, загальною площею 91,4 кв.м. та криницю, за 201 213 грн., що еквівалентно 25 438 доларів США. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 вересня 2010 року ОСОБА_3 продала громадянці ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:009:0030, за ціною 60 000 грн., що еквівалентно 7 585 доларам США. Вказані обєкти нерухомості розташовані по вул.Ворошилова,1 у с.Барахти Васильківського району Київської області (11, 12).

Обгрунтовуючи вимоги позову ОСОБА_3 послалася на те, що у 2009 році на земельній ділянці площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул. Ворошилова, 1-а у с. Барахти вона разом з відповідачами розпочала самочинне будівництво житлового будинку за рахунок коштів від продажу належної їй земельної ділянки та обєкту незавершеного будівництва, що розташовані вул. Ворошилова, 1 у с.Барахти Васильківського району Київської області. У період з 2009 року по 2012 рік було побудовано майже повністю будинок, в якому залишилось провести внутрішні та зовнішні оздоблювальні роботи.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 серпня 2016 року ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом обєкта по вул. Ворошилова, 1-а у с. Барахти становить 60,62%, ринкова вартість 262 920 грн. Варіанти розподілу вказаного незавершеного будівництвом обєкта не можливі (а.с. 40-67).

Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України).

У зв'язку із цим, до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

З матеріалів справи, зокрема з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 серпня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 не виготовила проекту землеустрою про відведення земельної ділянки для передачі у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Ворошилова, 1-а у с.Барахти Васильківського району Київської області. Будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці здійснюється без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, також відсутня будь-яка проектна документація будівельний паспорт, проект будинку. Фактично незавершений будівництвом обєкт є самочинно збудованим будівництвом (а.с.40-67).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови пленуму право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376 ЦК України, так і статті 331 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України на вказані вище вимоги закону уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не з'ясував, що спірний об'єкт незавершеного будівництва по вул.Ворошилова, 1-а у с. Барахти Васильківського району Київської області є самочинним будівництвом, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання спірного обєкта незавершеного будівництва обєктом спільної сумісної власності сторін у справі.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_3 про визнання обєкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 і ч.5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 2 893 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і в позові ОСОБА_3 відмовляє, тому з позивача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 893 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання обєкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 893 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді