АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/17/17 Справа № 202/2576/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Свистунової О.В., Городничої В.С.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно умов кредитного договору, укладеного 13 квітня 2006 року між ним та ВАТ КБ «Надра», банк зобов'язався надати йому грошові кошти для придбання нерухомості в сумі 25000,00 доларів США за процентною ставкою 10% річних. Кредитний договір укладений з суттєвими порушеннями істотних умов договору, встановлених діючим законодавством для даного виду договорів, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, грубо порушує його права та інтереси як споживача фінансових послуг. Крім того, банк надав кредит в іноземній валюті та встановив у кредитному договорі обов'язок позичальника сплатити на користь банку кошти в іноземній валюті без наявності на те спеціального дозволу (ліцензії) НБУ на здійснення банком такого виду діяльності. При укладенні договору відповідач фактично ввів позивача в оману з використанням елементів нечесної підприємницької практики. Тому ОСОБА_2 просив визнати порушеним його право як споживача фінансових послуг та визнати недійсним кредитний договір №8/2005/840-К/327-Н, укладений 13 квітня 2006 року між ним та ВАТ КБ «Надра»; відшкодування судових витрат здійснити за рахунок відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», та ОСОБА_2 13 квітня 2006 рокубув укладений кредитний договір №8/2005/840-К/327-Н, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 25000,00 дол. США в порядку та на умовах, визначених цим договором. Викладене стверджується оригіналом вказаного договору, що знаходиться у т. 3 на а.с. 80 - 82.

Цільове використання кредиту, за пунктом 1.2 зазначеного кредитного договору, - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 13 квітня 2006 року, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.3.1 кредитного договору №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 року відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 10% річних (із розрахунку 360 днів у році).

Також у п. 1.3.2 сторонами кредитного договору погоджено, що плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,5% від суми фактичної заборгованості по кредиту, зазначеної у п. 1.1 цього договору, плата сплачується в повному обсязі за кожен календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів.

Кредит надано позичальнику строком на 240 місяців (п. 1.4 кредитного договору).

Відповідно до п.п. 3.3.1-3.3.4 кредитного договору №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 року позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, сума якого складає 350,31 дол. США., щомісячно до 20 числа поточного місяця; кінцевий термін повернення кредиту 10.04.2026 року.

Розділом 5 договору кредиту передбачена відповідальність сторін, за пунктом 5.1 якого визначено, що у разі порушення позичальником умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 25% від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням.

У пункті 5.2 цього ж договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.2.3. цього договору, позичальник сплачує банку неню в розмірі 1% відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

В разі порушення позичальником вимог п.п, 4.3.2, 4.3.4, 4.3.10, 4,3.12, 4.3.13 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% відсотків від суми кредиту, визначеного п. 1.1 цього договору, за кожний випадок (п. 5.3 кредитного договору).

Згідно п. 5.4 кредитного договору №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 року у разі порушення позичальником вимог п. 4.3.15 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 2% відсотки від суми кредиту, визначеного п. 1.1 нього договору.

У пункті 8.6 зазначеного раніше кредитного договору, сторони погодили, що недійсність окремих положень цього договору не тягне за собою недійсність договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень.

Також встановлено, що позивач в період з 2006 року по 2014 рік включно здійснював погашення заборгованості за договором №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 року, що підтверджується копіями відповідних квитанцій на аркушах 69-97 у томі 4.

Також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 13 квітня 2006 року укладено договір іпотеки №327/1-Н, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10-11 т.1).

Зазначений вище договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. та зареєстровано в реєстрі за №1345.

Судом встановлено, що 26 жовтня 1993 року Національним банком України було зареєстровано ліцензію №21, яка видана Відкритому акціонерному товариству КБ «Надра» на право здійснювати банківські операції (а.с. 111 т.1).

Додатком до дозволу №21-2 від 04.11.2005 року, зазначено перелік операцій, які має право здійснювати ВАТ КБ «Надра», а саме операції з валютними цінностями, зокрема, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України, відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с. 112 т.1).

На підтвердження позовних вимог позивачем надано, виконаний на запит його адвоката, висновок за результатами проведення еспертно-економічного дослідження №1085 від 03.02.2015 року, виконаний експертом Київської незалежної судово-експертної установи (а.с. 12-46 т.1).

Зазначеним вище висновком №1085 від 03.02.2015 року, проведеним щодо оспорюваного кредитного договору, встановлено наступне:

-ефективна ставка відсотка (тобто, реальна процентна ставка) та сукупна вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту) в кредитному договорі №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006р. не визначені;

-ефективна ставка відсотка (тобто, реальна процентна ставка) на момент укладення договору кредиту №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006р. фактично становить 17,86%, та є вищою на 7,86% ( 17,86-10) від процентної ставки зазначеної в умовах договору 10% (докладно див. Додаток 1 та 2 дослідження);

-при розрахунку в національній валюті, за курсом НБУ гривні до долара США, за період з 13.04.2006р. по 31.12.2014р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на 31.12.2014р., ефективна ставка відсотка (тобто, реальна процентна ставка) за договором №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006р. фактично становить 28,24%, яка є вищою на 18,24% (28,24-10) від процентної ставки зазначеної в умовах договору 10%. (докладно див. Додаток 3 дослідження);

-сукупна вартість кредиту (тобто, абсолютне значення подорожчання кредиту), встановлена дослідженням на момент укладення договору №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006р., фактично складає 304601,55 грн. (60317,14 дол.США);

-при розрахунку в національній валюті, за курсом НБУ гривні до долара США, за період з 13.04.2006р. по 31.12.2014р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на 31.12.2014р., сукупна вартість кредиту (тобто, абсолютне значення подорожчання кредиту) за договором №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006р., становить 656773,50 грн. (див. Додаток 3 дослідження);

-щомісячні платежі, що передбачені умовами договору №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006р. на момент його укладення, становили: від 1303,71 грн. (258,16 дол.США) до 2106,13 грн. (417,05 дол.США);

-при здійсненні Позичальником платежів за фактичним курсом НБУ по відношенню до долара США, в період з 13.04.2006р. по 31.12.2014р. та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на 31.12.2014р., щомісячні платежі по договору №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006р. складають від 1697,29 грн. до 5860,94 грн. (див. колонку 2 Додатку 3 дослідження);

-внаслідок документального недотримання п.2 та п.4 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" договір кредиту №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006р. не містить інформації щодо детального розпису загальної вартості кредиту з зазначенням сукупної вартості кредиту.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області у даній справі призначено судову судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, а на вирішення поставлено наступні питання:

1)якою є ефективна ставка відсотка (реальна процентна ставка) та сукупна вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту) на момент укладення кредитного договору № 8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 р., та при виконанні розрахунку в національній валюті України виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до долара США, за період з 13.04.2006 р. по 31.12.2014 р., з застосуванням в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на поточну дату (31.12.2014р.)?;

2)чи відповідають розраховані при дослідженні ефективна ставка відсотка (реальна процентна ставка) на момент укладення договору № 8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 р., даним, зазначеним в договорі № 8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006р.?;

3)який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж в перерахунку доларів США на гривні ( в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), згідно умов, зазначених на момент укладення кредитного договору № 8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 р. та з урахуванням фактичного курсу НБУ по відношенню до долара США за період з 13.04.2006 р. по 31.12.2014 р. з застосуванням в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на поточну дату (31.12.2014р.)?

На виконання ухвали апеляційного суду від 19 січня 2016 року експертом зазначеного вище інституту судових експертиз було складено висновок №699/700-16 від 21.11.2016 року та надано відповіді на поставлені перед ним запитання (а.с.38-67 т.4):

- по кредитному договору №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 ефективна ставка кредиту становить - 17,85%; сукупна вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту), за умови врахування ефективної ставки кредиту становить 54938,17 дол. США; реальна ставка кредиту становить - 18,61%; сукупна вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту), за умови врахування реальної ставки кредиту - становить 55990,70 дол. США;

- оскільки ефективна ставка відсотка, реальна процентна ставка, сукупна вартість кредиту (абсолютне подорожчання кредиту) - це показники, які розраховуються в цілому за весь період дії кредитного договору, а на момент проведення експертного дослідження, дія кредитного договору №2005/840-К/327-Н від 13.06.2006 не закінчилась, перерахувати визначені у доларах США ефективну ставку відсотка, реальну процентну ставку, сукупну вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту) в національній валюті України не представляється можливим та не здійснюється (курс валют на весь період дії кредитного договору з 2006 по 2026 невідомий);

- за результатами здійсненого дослідження даних наданих документів, випливає, що розраховані експертом на момент укладання кредитного договору №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 ефективна ставка відсотка (17,85%) та реальна процентна ставка (18,61%) не відповідають даним, зазначеним в кредитному договорі №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006, як окремо розміру відсотків за користування кредитними коштами (10% різних) та платі за користування кредитом (6%), так й їх сумі (16%);

- в результаті дослідження даних наданих експерту документів встановлено, що документально обґрунтований щомісячний платіж згідно умов, зазначених у кредитному договорі №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 складає - 343,24 дол. США., що на момент укладання кредитного договору (13.04.2006) становить - 1733,36 грн.

Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 даного закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Разом з цим, відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, з відповідними змінами та доповненнями, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Пунктом 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, встановлено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на цей час законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №438, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (тобто отримав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Крім того, Національний банк України листом від 07.12.2009 року №13-210/7871-22612 «Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті» роз'яснив, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, оскільки законодавець не визначив межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, операції з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребують індивідуальної ліцензії.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач мав відповідну ліцензію на час укладення спірного договору та був наділений правом здійснювати операції з іноземною валютою, встановивши, що при укладанні оспорюваного договору сторонами погоджені всі суттєві умови договору, форма і зміст договору відповідають положенням ст.ст. 215, 203 ЦК України, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, за викладених обставин, для визнання кредитного договору №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 недійсними.

Колегігя наголошує, що, згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У даній справі встановлено, що стверджується письмовими матеріалами, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, що стверджується представленими випискою з особового рахунку за оспорюваним кредитним договором на а.с. 216 - 262 у т. 1, а.с. 111 - 202 у т. 4. та квитанціями про виконання позивачем умов цього договору на а.с. 69 - 97 у т. 4; кожен аркуш кредитного договору (договір містить, зокрема, умови про відсоткову ставку, про розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу тощо) підписаний особисто позивачем, що останнім не оспорюється. Крім того, позивачем не оспорюється і факт отримання у 2006 році кредитних коштів, у відповідності до умов укладеного договору, а також не оспорюється факт користування кредитними коштами до цього часу, понад десять років.

Колегія звертає увагу, що місцевим судом обґрунтовано не прийнято до уваги висновок експертно-економічного дослідження спеціаліста № 1085 від 03.02.2015 року, у зв»язку з неналежним проведенням розрахунку, неврахуванням окремих видів платежів.

Встановлення судовою експертизою у висновку №699/700-16 від 21.11.2016 року (а.с.38-67 т.4) за кредитном договором №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006 ефективної ставки кредиту - 17,85%, реальної ставки кредиту - 18,61%, які не відповідають даним, зазначеним в кредитному договорі №8/2005/840-К/327-Н від 13.04.2006, як окремо розміру відсотків за користування кредитними коштами (10% різних) та платі за користування кредитом (6%), так й їх сумі (16%), а документально обґрунтований щомісячний платіж складає 343,24 дол. США.; а також встановлення кредитним договором умови про внесення позичальником плати за управління кредитом у розмірі 0,5% від суми заборгованості, - на думку колегії, не є безумовною підставою для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним у повному обсязі.

Згідно змісту позовної заяви та особистих пояснень позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (що стверджується журналом та звукозаписом процесу), вимог про визнання недійсними певних пунктів кредитного договору або вимог про внесення змін до певних пунктів кредитного договору він не заявляв, категорично наполягає на задоволенні позову шляхом визнання кредитного договору недійсним у повному обсязі.

Однак, приймаючи до уваги достовірне встановлення фактів отримання позивачем кредитних коштів у повному обсязі, користування кредитними коштами до цього часу, періодичне виконання позивачем умов кредитного договору у період з 2006 року по 2014 рік включно; враховуючи зміст ч. 5 .ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», де передбачено альтернативу визнанню договору недійсним у вигляді зміни умов договору, що є несправедливими, - суд приходить до висновку, що визнання кредитного договору недійсним, у даному випадку, є надмірним, призведе до порушення прав та законних інтересів кредитора, який належним чином, добросовісно виконав умови кредитного договору в частині надання позивачу кредитних коштів. Крім того, недійсність окремої умови договору не тягне за собою недійсність усієї угоди.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання недійсними певних умов кредитного договору або внесення змін до відповідних пунктів договору позивачем не заявлені, колегія дійшла висновку про необхідність відмови у задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору у цілому.

Колегія зауважує, що позивач не позбавлений права захисту своїх інтересів шляхом вирішення питання по визнання недійснимими або внесення змін до певних умов кредитного договору. Так, зокрема, п. 8.1 оспорюваного договору передбачено, що розмір процентної ставки може переглядатись сторонами договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи положення до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, де передбачено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді