Справа № 645/1502/17
Провадження № 2/645/1299/17
У Х В А Л А

04 квітня 2017 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Федорова О.В.

перевіривши позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1"

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

В провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 559 від 26.09.2007 року в загальному розмірі 814622,56 грн.

Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, надала клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позову до отримання інформації щодо місця реєстрації (прописки) або місця проживання відповідачів. В обґрунтування вказаної заяви, представником позивача, зазначено що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4. Рішенням № 213 від 22.06.2016 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 продовжено на два роки строком до 19.03.2018 року. Представник позивача вказує, що зазначена інформація є публічною та розміщена на офіціальних сайтах Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв'язку з чим відомості тяжкого фінансового становища позивача є загальновідомими та не потребують доказуванню. Враховуючи викладене, з метою недопущення перешкоди доступу до суду, представник позивача просить суд надати відстрочку сплати судового збору за подання позовної заяви до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом ст. 8 Закону України «Про судовий збір» єдиною підставою для відстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторін.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК України, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

З огляду на зміст позовних вимог, ціну позову, розмір обов'язкового судового збору, який підлягає сплаті, та те, що представником позивачем не надано доказів щодо майнового стану, що підтверджувало неможливость сплати судового збору, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про відстрочення сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд-

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Федорова О.В.