Ухвала іменем україни
29 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтоваО.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради, інспекція державного архітектурно-планувального контролю, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 31» Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровська міська рада, Комунальне підприємство «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради, про визнання дій незаконними, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією, приведення приміщення до попереднього стану, відшкодування майнової та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 треті особи: головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради, інспекція державного архітектурно-планувального контролю, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 31» Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровська міська рада, Комунальне підприємство «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради, про визнання дій незаконними, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією, приведення приміщення до попереднього стану, відшкодування майнової та моральної шкоди..

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 та відповідно, співвласником зазначеного будинку та його прибудинкової території.

Власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2, яке розташоване на першому поверсі будинку, є ОСОБА_4, який у 2014 році розпочав будівельні роботи з реконструкції належного йому приміщення на прибудинковій території.

Відповідно до п. 4 ст. ст. 26, 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Як зазначено в листі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 26 червня 2014 року № Ко-486/1/06 містобудівні умови та обмеження ОСОБА_4 не надавались, у зв'язку з чим складені матеріали для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності, надано припис про зупинку виконання будівельних робіт та скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт.

Зазначені порушення ОСОБА_4 також підтверджуються листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 26 червня 2014 року № 440-486/1/06, листом Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 30 вересня 2014 року № П-34 та актом КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 31» Дніпропетровської міської ради.

Окрім цього, відповідно до п. 1.4.1 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлового-комунального господарства від 17 травня 2005 року, переобладнання і перепланування житлових будинків, житлових і нежитлових у житлових будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів,

Такої згоди ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не отримував та розпочав будівельні роботи з переобладнання і перепланування в даному приміщенні, чим спричинив матеріальну шкоду мешканцям суміжних квартир.

Таким чином, відповідач на прибудинковій території зазначеного будинку здійснив самовільне будівництво.

Внаслідок будівельних робіт, проведених відповідачем в приміщені АДРЕСА_2, в квартирі позивача, яка розташована над вказаним приміщенням, виявились тріщини на стиках плит перекриттів та перекоси дверей балконного металопластикового блоку. Ці ушкодження носять динамічний характер та під впливом атмосферних і техногенних чинників посилюватимуться.

Сума нанесеного ОСОБА_3 збитку підтверджується локальним кошторисом та станом на 08 серпня 2014 року складає 24 000 грн, а з урахуванням індексу інфляції станом на 06 травня 2015 року становить 32 000 грн прямого збитку.

Також дії відповідача заподіяли позивачу і моральну шкоду, оскільки весь час він знаходиться в емоційно напруженому стані, чекаючи катастрофічних наслідків дій відповідача та побоюючись за своє життя і життя членів його сім'ї. У відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути з відповідача на його користь 16 000 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року в частині відмови в позові про визнання дій незаконними, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією, приведення приміщення до попереднього стану, відшкодування моральної шкоди скасовано та позов в цій частині задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати незаконно побудовану прибудову до нежитлового приміщення № АДРЕСА_2 та поновити первинний стан фасаду та торця будинку АДРЕСА_2.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди

У решті рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішує справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не є належним позивачем щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією та знесення самовільного будівництва, в іншій частині позовних вимог позов є необґрунтованим та недоведеним.

Скасовуючи в частині рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при проведенні реконструкції відповідач не тільки скоїв самовільний захват землі, але й з порушенням будівельних норм та правил розібрав цегляну кладку з фасаду та торця будинку на значній площі, що призвело до послабленню всієї конструкції та загрозі руйнування. Наслідки такого руйнування вже проявились в житловому приміщення позивача (АДРЕСА_1) у вигляді щілин на стиках плит перекриття, перекосу дверей балконного металоплатикового блоку.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, прав і обов'язків сторін у цих правовідносинах, неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 листопада 1998 року житлово-комунальним об'єднанням УЖКХ облдержадміністрації, згідно з розпорядженням (наказом) № 1163 від 27 листопада 1998 року, квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 листопада 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, на праві власності належить нежитлове приміщення № АДРЕСА_2.

Згідно з Протоколом про адміністративне правопорушення від 25 червня 2014 року, складеного головним державним інспектором Дніпропетровського відділу контролю та державного нагляду ОСОБА_10, забудовником ОСОБА_4 порушено вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності держаних будівельних норм стандартів і правил, а саме: без отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, розробленої належним чином проектної документації та відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи, виконано влаштування прибудови до нежитлового приміщення АДРЕСА_2, що є порушенням ст.ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Як вбачається з письмових пояснень Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради, рішеннями Дніпропетровської міської ради № 167/7 від 26 лютого 2003 року та № 127/29 від 13 липня 2005 року попередньому власнику ПДП «Люси» погоджувалось місце розташування будівлі підприємства торгівлі по АДРЕСА_2, затверджувався акт вибору земельної ділянки під розміщення об'єкта та надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки для розташування об'єкта.

Після зміни власника нежитлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2013 року, Інспекцією зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті «Реконструкція нежитлового приміщення № АДРЕСА_2, від 21 лютого 2014 року за № ДП 08», згідно з якою замовником будівництва є ОСОБА_4

Наказом Інспекції від 19 червня 2014 року № 70-СК було скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт на об'єкті «Реконструкція нежитлового приміщення № АДРЕСА_2 від 21 лютого 2014 року за № ДП 08.

Як вбачається, на час проведення ОСОБА_4 забудови земельної ділянки та влаштування прибудови до нежитлового приміщення АДРЕСА_2, була чинною дія декларації про початок виконання будівельних робіт на об'єкті «Реконструкція нежитлового приміщення № АДРЕСА_2, зареєстрованої Інспекцією ДАБК 21 лютого 2014 року за № ДП 08».

Власником, а відповідно, і розпорядником земельної ділянки, яка прилягає до будинку АДРЕСА_2, є Дніпропетровська міська рада, яка приймала вищевказані рішення №167/7 від 26 лютого 2003 року та № 127/29 від 13 липня 2005 року, згідно з якими попередньому власнику було погоджено місце розташування будівлі підприємства торгівлі по АДРЕСА_2, затверджений акт вибору земельної ділянки під розміщення об'єкта надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки для розташування об'єкта щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлового-комунального господарства від 17 травня 2005 року, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власника бо юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Ремонт будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на відновлення, з можливим поліпшенням експлуатаційних показників елементів будинку.

Звіт спеціаліста про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій, складений 14 червня 2014 року - 14 липня 2014 року доцентом кафедри будівельних конструкцій, кандидатом технічних наук ОСОБА_11, був проведений без дослідження та урахування первинної проектної документації, проекту реконструкції нежитлового приміщення АДРЕСА_2 до початку проведення ОСОБА_4 будівельних робіт.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають, зокрема, право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Разом з цим, 26 червня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області винесено припис про усунення порушень шляхом демонтажу прибудови до будинку 6 по вул. Малиновського.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що У разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якої прийнято відповідне рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. п. 17 - 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова), знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, яка порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за наявності, відсутності проекту), можливе лише за умов, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Розглядаючи зазначений позов відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, судом апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 212-214, ч. 1 ст. 303 ЦПК України, не перевірено, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не надавала права Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю виносити припис щодо знесення об'єкту будівництва, оскільки це є виключною компетенцією суду, а визначало лише право суб'єкта владних повноважень винести припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису та ще й за умови встановлення обставин неможливості усунення порушень інакше ніж шляхом знесення.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в частині задоволених позовних вимог із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року скасувати в частині зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати незаконно побудовану прибудову до нежитлового приміщення № АДРЕСА_2 та поновити первинний стан фасаду та торця будинку АДРЕСА_2, відшкодування моральної шкоди, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова О.В. Попович