АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/52/17 Головуючий 1 інст. Задорожний М.І.
Категорія: відшкодування Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» (далі ПрАТ «СК «Галицька») про відшкодування шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою.

На обґрунтування позивач вказала, що 28 грудня 2014 року о 12 год. 00 хв. з вини відповідача, який, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 210934-20», державний номер НОМЕР_1, на 488 км автодороги Київ-Харків-Довжанський не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Note», державний номер АХ 3924 CH, власником якого вона є на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 769060, під її керуванням. Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КУпАП України, повернуто до органів ДАІ на доопрацювання і жодної інформації про рух цієї справи вона на має.

У наслідок ДТП автомобіль позивача дістав механічних пошкоджень на суму 153 277 грн. 00 коп.

Цивільна-правова відповідальність автомобіля відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» згідно з Полісом № АI/4296511, яка до цього часу не відшкодувала шкоду в межах ліміту відповідальності в розмірі 49 00 грн. 00 коп.

Крім того, цією ситуацією їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що добровільно шкода не відшкодована відповідачами, в процесі розгляду справи презумпція вини ОСОБА_2, який визнав свою вину в судовому засіданні 24 березня 2015 року, не спростована, просила задовольнити позов, стягнути на її користь з ОСОБА_2 104 277 грн. 00 коп. (153 277 грн. 00 коп. - 49 000 грн. 00 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди; з ПрАТ «СК «Галицька» - 49 000 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди; судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2016 року з ОСОБА_3 на користь держави стягнуто 3 032 грн. 77 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального, матеріального права, невідповідність висновків суду існуючій практиці, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що справа перебувала на розгляді суду першої інстанції пять місяців, за цей час не було проведено жодного судового засідання, окрім останнього, на яке зявилася лише позивач; рішення є несправедливим, оскільки відповідачі не понесли жодної відповідальності, у тому числі цивільно-правової, а вона є особою, якій завдано значної моральної шкоди, оскільки автомобіль був фактично знищений; рішення ухвалено за відсутності обґрунтованих заперечень проти позову з боку ОСОБА_2; доказам позивача не надана оцінка в рішенні суду першої інстанції.

ПрАТ «СК «Галицька» з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не зверталась. В запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що позивач у строки, встановлені пунктом 35.1 статті 35 Закону України від № 1961-1У «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-1У), з заявою про страхове відшкодування не звертався, а вина ОСОБА_2 судовим рішенням не встановлена.

ОСОБА_2 з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не звертався, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав його недоведеним. Однак повністю погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

За правилами статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розяснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187, шпунт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що 28 грудня 2014 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 210934-20», державний номер НОМЕР_1, на 488 км автодороги Київ-Харків-Довжанський не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Note», державний номер АХ 3924 CH, власником якого є ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 769060, під її керуванням.

Цивільна-правова відповідальність автомобіля відповідача на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» згідно з Полісом № АI/4296511.

Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КУпАП України, закрито з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 КоАП України, у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Посилаючись на те, що шкода відповідачами в добровільному порядку не відшкодована, ОСОБА_3 звернулася у суд із даним позовом.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-1У (з наступними змінами) «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-1У) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі настання страхового випадку (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в стягненні з ПрАТ «СК «Галицька» на користь позивача 49 000 грн. 00 коп. майнової шкоди, суд першої інстанції відповідно до приписів статей 212-214 ЦПК України правильно виходив із того, що обовязок відшкодувати таку шкоду не лежить на страховій компанії, оскільки вина ОСОБА_2 в установленому законом порядку не встановлена.

Вирок або постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КУпАП України, відсутні.

В суді апеляційної інстанції позивач клопотання, що містилось в апеляційній скарзі, про проведення по справі судової автотехнічної експертизу не підтримала, посилаючись на наявність доказів щодо вини ОСОБА_2 в матеріалах справи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За статтею 29 Закону № 1961-1У у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з розясненнями, викладеними у абзаці 4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Поро деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрала законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП України), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року, чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Із пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_2, наданих слідчому відділу розслідувань ДТП СУ ГУМУС України в Харківській області в грудні 2014 року, вбачається, що 28 грудня 2014 року о 12 год. 00 хв. на 488 км автодороги КиївХарківДовжанський ДТП сталася з вини відповідача.

Ці ж обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, складеного інспектором ВДАУ з обслуговування Дзержинського району м. Харкова 21 лютого 2015 року (а. с. 9, 41-42).

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєнні ДТП, посилаючись на те, що він не впорався з управлінням транспортом у звязку з ожеледицею. Однак шкоду не відшкодовує у звязку з скрутним матеріальним становищем.

За правилами частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підтвердження розміру шкоди ОСОБА_3 надала Рахунок-фактуру № ТЦ-0001098 від 20 червня 2015 року, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Технік Центр».

Заперечуючи проти позову, ПрАТ «СК «Галицька» надіслала на адресу суду апеляційної інстанції Звіт № 30 по визначенню вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу основних частин, складений Фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 24 лютого 2015 року.

Згідно з даним звітом вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу основних частин автомобіля «Nissan Note», державний номер АХ 3924 CH, на момент оцінки складає 112 193 грн. 32 коп. (а. с. 12).

Розмір майнової шкоди, а саме - 112 193 грн. 32 коп. ОСОБА_3 не оспорила.

З урахуванням приписів статті 1194 ЦК України на ОСОБА_2 може бути покладена відповідальність за заподіяну шкоду, у разі коли розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування страховика.

Полісом № АI/4296511 встановлено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає: за шкоду, заподіяну життю і здоровю 100 000 грн. 00 коп.; за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн. 00 коп.; розмір франшизи 1 000 грн. 00 коп.

З огляду на це, в судова колегія вважає за необхідне стягнути на відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 63 193 грн. 32 коп. із розрахунку: 112 193 грн. 32 коп. 49 000 грн. 00 коп. (за вирахуванням розміру франшизи).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням обставин справи, судова колегія вважає за необхідне на відшкодування моральної шкоди стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 307 ЦПК України.

Вирішуючи питання про судові витрати шляхом ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути суму в розмірі 3 032 грн. 77 коп. з позивача на користь держави.

Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права.

За правилами частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлень.

Оскільки позов до ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі в частині відшкодування матеріальної шкоди та частковому задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди, сума судового збору в розмірі 3 032 грн. 77 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

З огляду на це, додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 307 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. п. 2, 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року змінити в частині відмови в позові стосовно ОСОБА_2.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 63 193 грн. 32 коп. (шістдесят три тисячі сто девяності три грн. 32 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди, та 1 000 грн. 00 коп. (одна тисяча грн. 00 коп.) - на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3 032 грн. 77 коп. (три тисячі тридцять дві грн. 77 коп.).

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_6