Справа № 370/2273/16-ц Головуючий у І інстанції Мазка Н.Б.
Провадження № 22-ц/780/1311/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 05.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.

секретар: Бобко О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання набутого за час шлюбу майна спільною сумісно власністю та про поділ спільного майна.

У судовому засіданні позивачем було подано клопотання про витребування з ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості, що становлять банківську таємницю, зокрема, щодо наявності та стану всіх депозитних банківських рахунків, відкритих на імя ОСОБА_3, руху коштів та операцій по них за період з жовтня 2010 року по теперішній час.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно зі ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України сторони були повідомлені про день та час розгляду справи за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило, а тому підстави вважати причини неявки сторін до суду поважними, відсутні.

Як вбачається із поданої позивачем заяви про витребування доказів, інформація щодо наявності та стану всіх депозитних банківських рахунків, відкритих на імя ОСОБА_3, руху коштів та операцій по них за період з жовтня 2010 року по теперішній час є необхідною для встановлення обсягу спільного майна та вирішення справи про його поділ. Неможливість самостійно отримати таку інформацію заявник обґрунтовує тим, що потрібні відомості становлять банківську таємницю.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції керувався тим, що заявник не довів неможливість отримання доказів самостійно, а саме лише клопотання не може бути визнане достатньою підставою для витребування доказів судом. Колегія суддів не може погордитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті, у заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Задоволення клопотання про витребування судом доказів є можливим за умови,якщо особа,яка його заявляє, доведе складнощі їх отримання, тобто обєктивну неможливість одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний або фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказів є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Наявність цих складнощів доводити суду не потрібно, оскільки вони є очевидними в силу закону; підстави,за яких заявник вважає,що докази знаходяться в іншої особи ; належність доказів та допустимість засобів доказування.

Частинами 1 та 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Розкриття банківської таємниці, згідно п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» можлива, зокрема, і за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору, що виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є визнання набутого майна спільною сумісною власністю та його поділ. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно

встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Оскільки відомості про банківські рахунки клієнтів та рух коштів становлять банківську таємницю, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність обставин, які унеможливлюють отримання необхідних відомостей заявником самостійно.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

ОСОБА_4