Справа № 340/403/16-ц
Провадження № 22-ц/779/556/2017
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Горблянського Я.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Надвірнянської місцевої прокуратури на заочне рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року по справі за позовом заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, треті особи на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Верховинська районна державна адміністрація, Зеленська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області, Коломийська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі №30 від 12.06.2012 року, зобовязання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Керівник Надвірнянської місцевої прокуратури на вказане рішення подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Апелянт вказує, що судом не вивчалося питання накладення пені та її сплати за увесь період дії договору оренди з 12.06.2012 по даний час. Позивач з посиланням на ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України та Постанову Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 15.05.2011 № 6 просить скасувати рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про розірвання договору оренди та вирішити питання судових витрат.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з указаних у ній мотивів.

Представник відповідача просив рішення суду залишити без змін.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши представників сторін, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних мотивів.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 93 Земельного кодексу України врегульовано право оренди землі.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 8, 9 вказаної статті право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 3 даного закону об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Положеннями ст. 80 Земельного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що одним із суб'єктів права власності на землю є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до компетенції місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Повноваження місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин встановлені ст. 17 Земельного кодексу України, якою передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 12 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно матеріалів справи, що 12.06.2012 між Верховинською РДА в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі розпорядження Верховинської РДА від 12.06.2012 № 252 (а.с. 13) було укладено договір оренди землі № 30, відповідно до якого відповідачу передано в довготермінову оренду земельну ділянку загальною площею 258га. 26.06.2012 даний договір оренди зареєстровано в управлінні Держкомзему у Верховинському районі за № 00176, а також підписано і затверджено акт передачі-приймання земельної ділянки (а.с. 17) на підставі якого орендар прийняв в платне користування строком на 6 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності (пасовище) для випасання худоби, яка розташована на полонині Чивчин за межами населеного пункту села Явірник Зеленської сільської ради Верховинського району (а.с .9-17). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4380,80 грн за гактар (а.с. 19).

Відповідно до інформації ДПІ у Верховинському районі за вих.№ 158/9/09-02-23/134 від 07.06.2016, наданої на вимогу заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_2 у орендаря ОСОБА_3 станом на 01.06.2016 була наявна заборгованість по орендній платі за землю (податковий борг) в розмірі 15691,18 грн, в тому числі 4388,22 грн пені (а.с. 20-22).

Із інформацій Верховинського відділення Коломийської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області, які надавались суду двічі, а саме - 27.10.2016 та 07.12.2016 видно, що громадянин ОСОБА_3І.(житель ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) заборгованості по сплаті за оренду землі за 2015 рік станом на 22.06.2016 не мав. Орендарем також 17.08.2016 повністю сплачено орендну плату за 2016 рік в сумі 50820,37 грн (а.с. 60, 98).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не допущено істотних порушень умов договору оренди землі від 12.06.2012 щодо сплати орендної плати, оскільки він вчасно сплачував орендну плату, а заборгованість в сумі 15691,16 грн, що утворилася внаслідок збільшення розміру орендної плати до 3% нормативної грошової оцінки землі повністю погасив в добровільному порядку.

Суд вважає, що судом першої інстанції було правильно відхилено доводи апелянта щодо істотного порушення відповідачем умов договору та наявності заборгованості, оскільки за правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 28.11.2016 у справі № 6-977цс16 та № 6-1998цс15 від 20 січня 2016 року.

У даній справі не було ні істотного порушення умов договору ні систематичної несплати орендної плати відповідачем. Рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості і підстав для його скасування немає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу керівника Надвірнянської місцевої прокуратури відхилити.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5