АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 654/998/16-ц Головуючий в І інстанції:Ширінська О.Х. Номер провадження: 22-ц/791/127/17 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3,
секретар -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до районного відділу освіти Голопристанської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача : виконуючий обовязки начальника районного відділу освіти ОСОБА_6, про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі наказу № 15-ОС, виданого в.о. начальником відділу освіти районної державної адміністрації Голопристанського району Херсонської області, її було звільнено з посади учителя інформатики та фізики Залізнопортівської школи І-ІІІ ступенів з 15 лютого 2016 року на підставі п.3 ч. 1 ст. 41, п. 5 ч. 1 ст. 43-1 Кодексу законів про працю України у звязку із вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

Дане звільнення вважає незаконним, зазначає, що аморальних проступків не вчиняла, оцінка її загальної поведінки не підтверджена конкретними фактами. Вказує, що конфлікт штучно створено керівництвом школи з метою її звільнення з роботи через неприязні відносини до неї в результаті її дій, направлених на боротьбу з корупцією, яка існує в школі.

Після уточнення позовних вимог просила визнати незаконним її звільнення з посади вчителя, поновити її на посаді вчителя фізики та інформатики Залізнопортівської ОСОБА_7 ступенів, скасувати наказ № 15 ОС від 12.02.2016 р., виданий в.о. начальника відділу освіти районної державної адміністрації, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу на день винесення рішення у розмірі 25776, 05 грн., моральну шкоду згідно наданого розрахунку у розмірі 150480, 36 грн..

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 березня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено в.о. начальника відділу освіти, молоді та спорту Голопристанської районної державної адміністрації ОСОБА_6.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що за весь час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було надано жодного доказу вчинення нею аморального проступку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Голопристанська районна державна адміністрація вказує на безпідставність її доводів, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_5 аморального проступку і тому звільнення відповідача є законним. Однак колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає матеріалам справи, тому не може з ним погодитись.

Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Так, відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До суб'єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов:1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку, як при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведене лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 з 15 серпня 2011 року працює вчителем. З 28 серпня 2012 року працює вчителем Залізнопортівської ЗОШ I-III степенів (а.с.9-11). За результатами атестації 21 березня 2014 року атестаційна комісія прийняла рішення, що ОСОБА_5 відповідає займаній посаді, та присвоєно їй кваліфікаційну категорію спеціаліст другої категорії (а.с.19).

Наказом виконуючого обовязки відділу освіти районної державної адміністрації № 15-ОС від 12 лютого 2016 року звільнено ОСОБА_5 з посади учителя інформатики та фізики Залізнопортівської школи I-III ступенів з 15 лютого 2016 року за п.3 ч.1 ст.41, п.5 ч.1 ст.43 КЗпП України (а.с.15).

У вказаному наказі зазначено, що:

«ОСОБА_5 неодноразово вчиняла дії, що порушують моральні норми, при виконанні нею трудових обовязків, що підтверджується наступним:

1. торкалась сідниць учнів ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_10 у справі №654/3299/15-ц;

2. під час навчального процесу погрожувала учням зґвалтувати їх указкою, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_11 у справі №654/3299/15-ц ;

3. під час навчального процесу вживала слово «дура» під час звернення до учнів, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_11 у справі №654/3299/15-ц;

4. під час навчального процесу вживала слово «тупа» під час звернення до учнів, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_10 у справі №654/3299/15-ц;

5. під час навчального процесу вживала слово «шалунішка» під час звернення до учня, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_10 у справі №654/3299/15-ц;

6. під час уроку відібрала в учня навушники, який користувався ними, у спосіб, який пошкодив їх, після чого викинула їх у сміттєвий бак, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_10 у справі №654/3299/15-ц;

7. під час уроків використовувала мобільний телефон для спілкування з іншими людьми на теми особистого приватного та інтимного життя, що підтверджується свідченнями учнів 10 класу ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у справі №654/3299/15-ц словами ОСОБА_13, учня ІНФОРМАЦІЯ_1, письмовими поясненнями ОСОБА_14, матері учня 4 класу ОСОБА_15 та учня 10 класу ОСОБА_16;

8. два роки тому використала фізичну силу до учня ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідченнями учня ОСОБА_10 у справі №654/3299/15-ц, письмовими поясненнями ОСОБА_17 та ОСОБА_10;

9. за використання компютеру поза уроками для виконання домашнього завдання вимагала від учня ІНФОРМАЦІЯ_3, або клавіатуру взамін, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_10 у справі №654/3299/15-ц;

10. застосовувала фізичну силу до учня ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом тримання його за груди, погрожувала позбавленням волі як видом кримінального стягнення та направлення до інтернату, що підтверджується словами ОСОБА_13 на відео, яке було зроблено в присутності робочої групи, викладачів, батьків інших учнів;

11. під час робочого процесу вживала слова «геї» та «лесбійки» під час звернення до учнів 6 класу, що підтверджується словами учнів 6 класу та відео, яке зроблено у присутності робочої групи, викладачів та батьків інших учнів;

12. часто навмисно голосно розмовляє із учнями на уроках, що підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_18, матері учнів 4 класу ОСОБА_19 та ОСОБА_20;

13. пише неправдиві зауваження до щоденнику, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_11 у справі №654/3299/15-ц та письмовими поясненнями ОСОБА_14, матері учня 4 класу ОСОБА_15 та учня 10 класу ОСОБА_16» (а.с.14-15) .

В наказі також зазначено, що «сама ОСОБА_5 категорично не погоджується із звинуваченнями на її адресу. Вона стверджує, що вся ситуація спровокована адміністрацією школи в особі в.о. директора школи ОСОБА_21 та її заступників ОСОБА_22 та ОСОБА_23. За її словами саме вони підбурюють інших викладачів виступати проти неї, а також наговорюють батьків, аби вони не пускали своїх дітей до неї на уроки. Причину її конфлікту з адміністрацією школи вона вбачає в тому, що заявила про корупційні дії адміністрації щодо встановлення педагогічного навантаження та як наслідок , отримання неправомірної вигоди».

Як розяснено в п. 28 постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 3 ст.41 КЗпП України, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дав оцінку зазначеним в наказі фактам, які розцінені роботодавцем як аморальні проступки та не зясував, якими конкретними фактами вони підтверджуються. В наказі про звільнення йде посилання на покази ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 дані ними у справі №654/3299/15-ц.

Так, з матеріалів справи слідує, що 17 вересня 2015 року ОСОБА_5 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_21, ОСОБА_23 та ОСОБА_22, ОСОБА_14, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30Є, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, третя особа: відділ освіти, молоді та спорту Голопристанської РДА про захист честі, гідності та ділової репутації (справа №654/3299/15-ц).

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року в задоволенні позову про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що звернення відповідачів з індивідуальною заявою та колективною заявою до компетентної особи не є поширенням інформації, крім того вважав, що інформація викладена в заявах відповідачів щодо поведінки ОСОБА_5 відповідає дійсності та не містить ознак недостовірної. (а.с.102-106)

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 квітня 2016 року вказане рішення суду залишено без змін. При цьому колегія суддів вказала, що погоджується з доводами апелянта про те, що із заяв батьків не вбачається, коли та до кого з дітей вчитель здійснювала сексуальні дії, кого з них ображала. Разом з тим, вони свідчать на користь висновку про те, що заяви відповідачів не є викладенням фактів, а є оцінкою інформації, отриманої від дітей. Посилання районного суду на достовірність поширеної відповідачами інформації, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтується на досліджених у справі доказах. (а.с.107-111)

В наказі про звільнення ОСОБА_5 під пунктом 1 в переліку аморальних вчинків зазначено: «торкалась сідниць учнів ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_36 у справі №654/3299/15-ц». Однак в рішенні Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року, таких показів свідка ОСОБА_10 не зазначено. На наданій представником відповідача копії запису технічними засобами судового засідання в справі №654/3299/15-ц покази ОСОБА_10О також не містять таких даних.

Відділ освіти, зазначаючи даний факт в якості вчинення ОСОБА_5 аморального проступку не вказує коли він мав місце та не наводить жодних доказів такого проступку.

В пункті 2 наказу вказано «під час навчального процесу погрожувала учням зґвалтувати їх указкою, що підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_11 у справі №654/3299/15-ц».

З копії запису технічними засобами судового засідання в справі №654/3299/15-ц слідує, що ОСОБА_11 пояснював, що між ним та ОСОБА_5 має місце особистий конфлікт в звязку з тим, що на його думку ОСОБА_5В занижує йому оцінки, та одного разу на уроці, коли він забув підручник, не дала йому іншого. Також ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_5 колись на уроці сказала «Хто не буде робити уроки - буду насиловать указкой». Коли дана розмова мала місце, ОСОБА_11 не міг пояснити, ОСОБА_5 заперечувала даний факт.

Крім того, ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_5 когось обізвала «дура», однак кого і коли, також не зазначає. Вказані покази ОСОБА_11 стали підставою для зазначення відділом освіти таких дій ОСОБА_5 як аморальний проступок в п.3 наказу.

В пунктах 5,6 наказу визначено як аморальні проступки : 5. під час навчального процесу вживала слово «шалунішка» під час звернення до учня; 6. під час уроку відібрала в учня навушники, який користувався ними, у спосіб, який пошкодив їх, після чого викинула їх у сміттєвий бак. Вказані факти підтверджується свідченнями учня 10 класу ОСОБА_10 у справі №654/3299/15-ц.» Однак на наданій представником відповідача копії запису технічними засобами судового засідання в справі №654/3299/15-ц ОСОБА_10 не давала таких свідчень.

З копії запису технічними засобами судового засідання в справі №654/3299/15-ц слідує, що ОСОБА_10 26.11.2016 в судовому засіданні пояснила, що вона є ученицею 10 класу. Коли навчалася в 8-му класі, влітку перебуваючи в літньому таборі, шли по дорозі з вчителем ОСОБА_5, яка попросила її йти швидше, однак вона відмовилась, тому що не могла йти швидше, бо в неї боліли ноги. В цей час вона пускала мильні бульбашки, одна з яких потрапила в обличчя ОСОБА_5, після чого ОСОБА_5 вхопила її за волосся і почала трясти.

ОСОБА_5 під час розгляду справи судом заперечувала даний факт.

Такі покази ОСОБА_10 стали підставою для зазначення дій ОСОБА_5 в наказі про звільнення як аморальний проступок під п. 8. «два роки тому використала фізичну силу до учня ОСОБА_10 хапаючи та тягаючи її за волосся». Колегія суддів вважає, що така поведінка вчителя є неприпустимою, однак зважаючи на час, який минув після зазначених ОСОБА_10 подій, та відсутність протягом двох років будь-яких звернень з боку ОСОБА_10, її законних представників до ОСОБА_5 та будь-яких органів, установ, вказаний факт на думку колегії суддів, не може бути причиною для звільнення ОСОБА_5 з займаної посади за п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Також під час розгляду справи №654/3299/15-ц ОСОБА_10 свідчила, що, колись їй потрібно було після уроків попрацювати на компютері і ОСОБА_5 сказала, що треба принести свою мишку або клавіатуру.

Враховуючи наведені покази свідка, немає підстав вважати, що дії ОСОБА_5 викладені п .9 наказу «за використання компютеру поза уроками для виконання домашнього завдання вимагала від учня ІНФОРМАЦІЯ_3, або клавіатуру» містять ознаки аморального проступку.

В наказі про звільнення в п.7 йде посилання на відео, яке зроблено у присутності робочої групи, викладачів та батьків інших учнів (розміщене на каналі «Александр Смирнов» на веб-сайті youtube.com «ЧП в Железнопортовськой школе. Часть 2), як на підтвердження вчинення дій ОСОБА_5: «7. під час уроків використовувала мобільний телефон для спілкування з іншими людьми на теми особистого приватного та інтимного життя; 11. під час робочого процесу вживала слова «геї» та «лесбійки» під час звернення до учнів 6 класу». Однак, як слідує з даного відео жодним способом не встановлено, коли такі дії мали місце, за яких обставин, а навпаки виглядає, начебто вказане передається всіма «учнями взагалі та всі були свідками таких дій».

На вказаному відео крім іншого, є пояснення учня ІНФОРМАЦІЯ_4, який розповідає, що в минулому році, весною під час якогось свята ОСОБА_5 притиснула його до стіни і запитала: «Ти довго будеш балуватись?» на що він їй відповів, що поскаржиться прокурору, після чого ОСОБА_5 сказала, що якщо він так буде себе вести його самого посадять, або відправлять до інтернату».

Дані пояснення стали підставою для оцінки дій ОСОБА_5 як аморального проступку та викладені в п. 10 наказу про звільнення: «застосовувала фізичну силу до учня ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом тримання його за груди, погрожувала позбавленням волі як видом кримінального стягнення та направлення до інтернату, що підтверджується словами ОСОБА_13 на відео, яке було зроблено в присутності робочої групи, викладачів, батьків інших учнів».

Колегія суддів вважає, що, якщо такий факт і мав місце, то не є тим аморальним проступком, який може бути причиною для звільнення ОСОБА_5 з займаної посади за п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України.

З вказаного представником відповідача відео, з розповідей учнів можна зробити висновок, що учні невдоволені роботою вчителя ОСОБА_5, як то: занижує оцінки, по-різному відноситься до учнів одним ставить гарні оцінки, іншим ні.

Вказані в п.12,13 наказу про звільнення, вчинки ОСОБА_5, як то: 12.часто навмисно голосно розмовляє із учнями на уроках; та 13. пише неправдиві зауваження до щоденнику», взагалі не можна розцінювати як вчинення аморального проступку.

Враховуючи все наведене, та проаналізувавши надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував доводи позивача про те, що між сторонами склались неприязні стосунки, з приводу чого ОСОБА_5 навіть зверталась до суду з позовом про захист честі та гідності. Суд першої інстанції не обґрунтовано розцінив вказані в наказі про звільнення дані, як аморальні проступки. Колегія суддів вважає, що звільнення проведено лише на підставі загальної характеристики поведінки позивачки та жоден із наведених доводів, не може бути підставою для звільнення працівника за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_5 про поновлення на роботі підлягає задоволенню та позивач підлягає поновленню на посаді учителя інформатики та фізики Залізнопортівської школи І-ІІІ ступенів, Голопристанського району Херсонської області.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, визначається за встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (із подальшими змінами) правилами, виходячи із заробітку позивача за останні два календарні місяці роботи який становить згідно виданої відповідачем 26.09.2016 року довідки 2029,91 гривень, (139 грн.33 коп. - середньоденна заробітна плата) (а.с.92).

Стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34414,51 гривень (сума без утримання податків та інших обов'язкових платежів) (139 грн.33 коп. - середньоденна заробітна плата х 247 робочий день за час вимушеного прогулу з 16 лютого 2016 року по 08 лютого 2017, день ухвалення судового рішення).

Відповідно до ч.1 ст.237? КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З обставин справи вбачається, що позивачка була незаконно звільнена, в звязку з чим тривалий час не працювала, не отримувала заробітну плату, яка необхідна для матеріального забезпечення життєвих потреб. Безумовно такі обставини призвели до втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль позивачки для організації свого життя, а також спричинили їй моральні страждання як наслідок порушення законних прав працівника. Слід зважити також на те, що позивач є вчителем, і її звільнення за факти вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи підірвало її ділову репутацію як перед колективом так і перед мешканцями селища, що відповідає обставинам справи.

Про обовязок по відшкодуванню моральної шкоди у випадку незаконного звільнення зазначається і розясненнях, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг моральних страждань, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 2000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, як це передбачено п.9 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Відповідно до ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Таким чином, з відділу освіти Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 1434,60 гривен (704 гривень - позовні вимоги немайнового характеру (поновлення на роботі), 704 гривень позовні вимоги майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), 26,60 гривень - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди).

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

ОСОБА_37 Володимирівни задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_5 на посаді учителя інформатики та фізики Залізнопортівської школи І-ІІІ ступенів, Голопристанського району Херсонської області.

Стягнути з відділу освіти Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34414,51 (тридцять чотири тисячі чотириста чотирнадцять) гривни 51 копійок (сума без утримання податків та інших обов'язкових платежів).

Стягнути з відділу освіти Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.

Стягнути з відділу освіти Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області судовий збір в сумі 1434,60 гривен в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: С.В.Радченко

ОСОБА_3