УхвалА

іменем україни

17 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що 12 серпня 2000 року між ним та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказував, що у жовтні 2003 року ОСОБА_5 разом з сином - ОСОБА_6 пішла від нього, заливши на його утриманні та вихованні доньку - ОСОБА_7, яка проживає разом з ним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 серпня 2003 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_6, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 23 липня 2003 року і до досягнення ними повноліття. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2007 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано, визначено місце проживання дітей, а саме донька ОСОБА_7 залишилася проживати разом з ним, а син ОСОБА_6 - з відповідачкою. Вважав, що не повинен сплачувати аліменти на дітей, так як самостійно утримує і виховує доньку, а також матеріально допомагав сину, та відповідачкою була усна домовленість, що аліменти стягуватися не будуть. Незважаючи на це, державним виконавцем складено розрахунок заборгованості станом на 1 листопада 2015 року у розмірі 77 726 грн 05 коп. та винесено постанову про арешт його майна і заборону на його відчуження.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дітей, які були стягнуті рішенням суду від 5 серпня 2003 року, та звільнити його від сплати заборгованості по ним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Звільнено частково ОСОБА_4 від сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 серпня 2003 року на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, припинивши стягнення періодичних платежів на утримання доньки - ОСОБА_7 у розмірі 1/2 частини від присудженого розміру аліментів. Звільнено ОСОБА_4 від сплати 1/2 частини суми заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які присуджені з нього рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 серпня 2003 року та нарахованої з 14 жовтня 2007 року. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ст. 197 СК України, дійшов до правильного висновку про те, що наявні підстави для звільнення позивача від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання доньки - ОСОБА_7 та 1/2 частини заборгованості по аліментам, нарахованих з часу набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки разом з батьком, тобто з 14 жовтня 2007 року. Також вірним є посилання судів про те, що знаходження у кожної з сторін у справі на утриманні дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє кожного із них від обов'язку щодо дитини.

При цьому рішення суду про стягнення аліментів мало виконуватися, а позивач не довів про існування домовленості (усної чи письмової) з відповідачкою про те, що аліменти по суті стягуватися не будуть, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик