Справа № 648/4673/16-ц
Провадження № 2/648/122/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року с.м.т. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

Головуючого судді - Бугрименка В.В.

секретаря - Когут Є.А.

представника позивача - Ковальова А.І.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрійська Зернова Компанія» до ОСОБА_2, про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідач на користь товариства 6874 грн. 84 коп. шкоди завданої перевитратою пального. Позов обґрунтовано тим, що з 25 лютого 2016 року відповідач працював у позивача на посаді водія, здійснював перевезення вантажів. За вересень місять 2016 року відповідач здійснив перевитрату пального в кількості 526 л., на загальну суму 6874 грн. 82 коп.. 3 жовтня 2016 року відповідача звільнено на підставі ст.38 КЗпП України. Посилаючись на п.6 ст.134 КЗпП, п.п. «в» п.14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» за №759 від 5 серпня 1983 року, просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 вказані кошти, а також понесені судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 1378 грн..

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення, в яких не оспорюючи, що з 25 лютого по 3 жовтня 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, заперечував, що допустив перевитрати пального. Зазначив, що на момент звільнення у товариства не було до нього жодних претензій з даного приводу, про наявність недостачі палива дізнався лише під час судового розгляду і це при тому, що про таку недостачу, позивачу було відомо ще у вересні місяці 2016 року. Акти перевірки фактично не відповідають обставинами щодо отриманого ним та використаного пального. Посилаючись на Постанову №759 від 5 серпня 1983 року, представником відповідача не зазначено, які норми витрат палива затвердженні для автомобіля на якому він працював та не надано розрахунок перевитрат палива більше ніж затверджених норм. Вважав, що твердження позивача є голослівними, у зв'язку чим, просив відмовити у позові.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено і вказане сторонами не оспорюється, що з 25 лютого 2016 року по 3 жовтня 2016 року сторони перебували у трудових відносинах, відповідач працював водієм автотранспортних засобів.

Відповідно до п.6 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Згідно до роз'яснень, викладених у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність в повному розмірі на підставі пункту 6 статті 134 КЗпП України покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР від 12 вересня 1991 № 1545-XII, у зв'язку з Постановою Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року «Про проголошення незалежності України» та прийняттям Акта проголошення незалежності України встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Так, відповідно до підпункту «в» п.14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 5 серпня 1983 року № 759, яка є чинною, за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитраченого автомобільного палива.

Згідно з п. 6.7 Інструкції з обліку надходження і витрачання пально-мастильних матеріалів і єдиних талонів на відпуск нафтопродуктів на підприємствах, в організаціях, колгоспах і радгоспах, затвердженої Державним комітетом СРСР по забезпеченню нафтопродуктами 3 лютого 1984 року № 01/21-8-72, яка є чинною, на підставі прийнятого керівником підприємства рішення вартість перевитраченого палива понад затверджені норми підлягає стягненню з водіїв транспортних засобів.

При вирішенні даної справи підлягає встановленню наявність чи відсутність вини та умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству, що є обов'язковою складовою відповідальності працівників автомобільного транспорту за перевитрату палива.

Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в Постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-1267цс16, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

За загальним правилом, визначеним ст.138 КЗпП України, обов'язок, по доведенню підстав для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, покладається на власника або уповноважений ним орган.

З матеріалів справи вбачається і вказане сторонами не заперечується, що у вересні місяці 2016 року відповідач здійснював обов'язки водія на автомобілі НОМЕР_1.

На підтвердження вини ОСОБА_2 у перевитраті палива, представником позивача надано наступні докази: акти контрольної перевірки інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 11 вересня 2016 року та 1 жовтня 2016 року, товарно-транспортні накладні за 6 по 10 вересня 2016 року та 30 вересня 2016 року, а також відомості видачі відповідачу палива за 7-9 вересня 2016 року, 29 вересня 2016 року та акти прийому передачі паливних карт від 13 серпня 2016 року та 27 вересня 2016 року.

Із актів перевірки від 11 вересня 2016 року та 1 жовтня 2016 року вбачається, що має місце недостача пального наданого ОСОБА_2, яка становить 526 л., на загальну суму 6874 грн. 82 коп..

На думку суду, сам по собі факт нестачі палива, не може вказувати на наявність вини ОСОБА_2, зокрема і у його перевитраті. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності причинного зв'язку між такою нестачею та діями відповідача. Причини недостачі палива позивачем не з'ясовані, відповідач з даного приводу пояснення не давав, з результатами перевірки останній ознайомлений не був. Ставлячи ОСОБА_2 у провину перевитрату палива понад затверджені норми, представником позивача не надано суду доказів, що такі норми взагалі встановлювались на підприємстві для даного виду автомобіля, при умовах здійснюваних перевезень. Досліджені товарно-транспортні накладні не містять відомостей щодо протяжності маршруту. Показники спідометру, щодо пройденої автомобілем відстані у звітний період, в наданих позивачем документах не зафіксовані, у зв'язку з чим, твердження позивача про перевитрату відповідачем пального понад встановленні норми є голослівними.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у перевитраті палива не доведена, у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі ст.ст.130, 136, 138, 233 КЗпП, п.п. «в» п.14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 5 серпня 1983 року № 759, керуючись ст.ст. 7,10, 11. 15, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Білозерський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Бугрименко