Категорія: 50 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 21 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з даним позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2001 року по жовтень 2016 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. В добровільному порядку відповідач не надає допомоги на утримання дітей. Діти проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, аліменти на утримання інших дітей не сплачує. Щомісячний дохід відповідача є значним, оскільки крім регулярного заробітку за місцем роботи у приватного підприємця, він має додаткові доходи від надання послуг по перевезенню. У звязку з цим він має мінливий дохід, а тому аліменти з відповідача мають стягуватися у твердій грошовій сумі.

Позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у звязку з наданням правової допомоги.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.03.2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд ухвалив стягувати з ОСОБА_5, який народився 19.12.1975 року в м. Луцьку Волинської області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 грудня 2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення аліментів скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітній дітей не надає, а тому з врахуванням тієї обставини, що він офіційно працевлаштований та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому прийшов до висновку про стягнення аліментів у визнаному відповідачем розмірі.

Однак погодитись з висновками місцевого суду в частині стягнення аліментів не можна, оскільки вони не відповідають встановленим в справі обставинам та не узгоджуються з вимогами закону.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.09.2016 року був розірваний (а.с.4).

В шлюбі у них народилося двоє неповнолітній дітей дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, які перебувають на утриманні матері позивача по справі ОСОБА_2 (а.с.5.6).

Відповідач ОСОБА_5, як батько вказаних неповнолітніх дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 184 СК України.

Місцевий суд, визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку (доходів) відповідача, свій висновок обґрунтовував тим, що останній має постійну роботу, працюючи водієм у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та регулярно отримує дохід у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідкою про доходи від 17.01.2017 року (а.с.30). Суд, враховуючи цю обставину, не прийняв до уваги покликання позивача на виписку, надану ПАТ КБ «Приватбанк» про рух грошових коштів по основному картковому рахунку, відкритому на імя ОСОБА_5 у вказаній банківській установі, з якої вбачається, що періодично на його рахунок надходять грошові суми, які витрачаються, в основному, на харчування, послуги АЗС та телекомпослуги (а.с.42-44). Дані кошти, як вказував відповідач в суді першої інстанції, передбачалися для його відряджень. Основним платником, який здійснював поповнення даної карти є ОСОБА_8, однак в даній виписці також наявна інформація про поповнення даного рахунку іншими особами, зокрема ОСОБА_9 30.08.2016 року та 06.10.2016 року на суму 2994 грн., ОСОБА_10 20.09.2016 року на суму 1600 грн., а також 09.12.2016 року на суму 19670 грн. без зазначення платника.

Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_5, окрім офіційної заробітної плати має й інші доходи, які мають нерегулярний, мінливий характер.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції при визначені розміру аліментів на вказані обставини уваги не звернув, всупереч зазначеним нормам закону не врахував в повній мірі матеріальне становище платника аліментів, який має мінливий, непостійний заробіток, що підтверджується наявними у справі доказами, а тому колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення аліментів в частці від заробітку відповідача слід скасувати і ухвалити в цій нове рішення про часткове задоволення позову, яким з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно. При визначенні такого розміру аліментів, колегія суддів виходить з того, що згідно даних про рух коштів на згаданому картковому рахунку його дохід (крім заробітної плати за основним місцем роботи) за шість місяців в період липня по грудень 2016 року становив понад 36000 грн., тобто в середньому по 6000 грн. на місяць, що вказує на спроможність відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Зазначений дохід не можна вважати коштами на відрядні витрати, як про це вказується в довідці (а.с.37), оскільки якби це відповідало дійсності, то ці виплати були б відображені в довідці про заробітну плату відповідача (а.с.30), але такі дані в цьому документі відсутні. Окрім цього, більша частина із вказаних додаткових доходів, отримані відповідачем не від роботодавця, чи її чоловіка ОСОБА_8 (який за доводами представника відповідача перераховував йому кошти на відрядження), а від інших осіб, що вказує на отримання відповідачем додаткових доходів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване в даній справі рішення суду в означеній частині підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

В іншій частині рішення суду, яким позивачу відмовлено у стягненні з відповідача на її користь витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката, слід залишити без змін, оскільки місцевий суд прийшов до правильного висновку з посиланням на розяснення, які містяться в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» про те, що стороною позивача не було надано розрахунку таких витрат, а тому передбачені законом підстави для їх стягнення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 21 березня 2017 року в даній справі в частині стягнення аліментів скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_5, який народився 19 грудня 1975 року в м. Луцьку Волинської області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09 грудня 2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: