Справа № 367/3375/15-ц Головуючий у І інстанції Шестопалова Я. В.
Провадження № 22-ц/780/1358/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 04.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Бучанська міська рада Київської області про поділ житлового будинку в натурі, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовав, тим що він є власником 1/2 частини будинку за адресою: м. Буча, вул. Шевченка, 19, а власником іншої 1/2 частини будинку є ОСОБА_4

Зазначав, що між ними виникають спори щодо порядку користування та володіння будинком, оскільки відповідач фактично не проживає за цією адресою, а його частина будинку занедбана і потребує капітального ремонту. В частині будинку відповідача відсутнє газове опалення і наявності лише пічне.

Також зазначив, що угоди про спосіб виділення його частки із загального майна не досягнуто. Згідно технічного паспорту будинок поділяється на дві рівні частини. Квартира №1 належить ОСОБА_4, загальною площею - 28,6 кв.м.: житлова - 14,0 кв.м., кухня - 7, 0 кв.м., коридор - 7,6 кв.м.. Квартира №2 належить ОСОБА_2, загальною площею -- 29,0 кв.м.: житлова - 21,4 кв.м., кухня - 7,6 кв.м.. Загальна площа будинку складає 57,6 кв.м.: житлова - 35,4 кв.м., допоміжна - 14,6 кв.м., коридор - 7,6 кв.м.

Крім того, свої позовні вимоги мотивував тим, що згідно висновку №3004/2 від 30.04.2015 року щодо розподілу домоволодіння по вул.Шевченка, 19 в м. Буча Київської області, виданого ПП «Ладопроект», провести розподіл на два окремих домоволодіння є можливим.

За таких обставин просив поділити житловий будинок за адресою: м.Буча, вулиця Шевченка, 19 в натурі між власниками і виділити позивачу у власність 1/2 частину згідно технічного паспорту квартири №2 площею 29,0 кв.м. приміщення 2-1, 2-2, 2-3.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в позові, суд першої виходив з того, що спірний будинок є самочинно збудованим нерухомим майном, яке не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст.ст.364, 367 ЦК України.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного ним із ОСОБА_5 (серія ВТР №453149 від 30.01.2014 року) та договору дарування земельної ділянки (серія ВТР №453150 від 30.01.2014 року) передано у власність 1/2 частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Київська область, м.Буча, вул.Шевченка, будинок №19, на земельній ділянці площею 0,02 га, за кадастровим номером :01:052:0100, та земельна ділянка площею 0,02 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: Київська область, м.Буча, вул.Шевченка,19.

На підставі свідоцтва про право на спадкування за заповітом від 11.02.1987 року за №7Н-1793 відповідачу ОСОБА_4 належить на праві власності 1/2 частка житлового будинку №19 по вулиці Шевченка в м.Буча Київської області.

Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок №19 по вулиці Шевченка в м.Буча (серія АЕ №001069 від 27.01.2014 року), виготовлений на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, житловий будинок під літерою «А» за вищевказаною адресою складається з квартири №1, яка має наступні приміщення:1-1 - коридор площею 7,6 кв.м, 1-2 - кухню площею 7,0 кв.м., 1-3 - житлову кімнату площею 14,0 кв.м, всього площею - 28,6 кв.м.; та квартири №2, яка має приміщення: 2-1 - кухню площею 7,6 кв.м, 2-2 - житлову кімнату площею 7,4 кв.м. та житлову кімнату площею 14,0 кв.м, а всього площею 29,0 кв.м.

Сторонами визначений порядок користування спірним житловим будинком і фактично квартирою №1, загальною площею 28,6 кв.м., користується відповідач ОСОБА_4, а квартирою №2, загальною площею 29,0 кв.м., користується позивач.

Також у судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_2 свою частину житлового будинку переобладнав та прибудував до неї прибудову.

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року «при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно з висновком судової будівельнотехнічної експертизи №СЕ-174-1-439.16 ТОВ «Судова незалежна експертиза України» від 04.11.2016 року з проведеним дослідженням встановлено, що є невідповідності частини житлового будинку, якою фактично користується ОСОБА_2, даним технічних паспортів, виготовлених за станом на 29.09.2003 року та за станом на 27.01.2014 року, а саме: площа приміщення, відображеного в технічних паспортах №2-3 становить 13,8 кв.м., а не 14,0 кв.м.; площа приміщення, відображеного в технічних паспортах №2-2 становить 7,3 кв.м., а не 7,4 кв.м.; площа приміщення, відображеного в технічних паспортах №2-1 становить 8,0 кв.м. а не 7,6 кв.м.; до відображених в технічних паспортах житлового будинку літ. А з прибудовою (верандою) літ. А, влаштовано прибудову, в якій наявні два приміщення 1) приміщення площею 3,40 кв.м. (в висновку позначено №2-4), яке в технічних паспортах не відображено та 2) приміщення площею 5,30 кв.м. (в висновку позначено 2-5), яке в технічних паспортах не відображено.

Експерт зазначив, що виявлені невідповідності у розмірах та площах приміщень №2-3 та №2-2 частини житлового будинку могли виникнути через зміну оздоблення в результаті проведення ремонтних робіт, які відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не вважаються самочинними, а виявлені невідповідності у розмірах та площі приміщення №2-1 ймовірно виникли як через проведення ремонтних робіт зі зміни оздоблення стін, так і через проведення ремонтно-будівельних робіт, в результаті яких було демонтовано зовнішню стіну прибудови (веранди літ. а) з приміщенням позначеним в технічних паспортах №2-1.

Ремонтно-будівельні роботи з демонтажу зовнішньої стіни прибудови (веранди літ. а) з приміщенням, позначеним в технічних паспортах №2-1, а також будівництво прибудови з приміщеннями №2-4 та №2-5 є реконструкцією житлового будинку. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували виконання реконструкції житлового будинку відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва. Також проведеним дослідженням експерт встановив, що виконана прибудова (з приміщеннями №2-4 та №2-5) не відповідає п.3.25* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень: «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.».

Статтею 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, згідно ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 "Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них".

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією №55.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкту нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції №55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст.316, 317, ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України. Суд першої інстанції вірно зазначив, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно з цивільного обороту.

За змістом ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, самочинним є будівництво об'єкту нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній, а відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч.2 ст.376 ЦК України).

Самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкту, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року №146).

Поняття реконструкції об'єкту нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року N 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Як вірно вважав суд першої інстанції, норма ч.1 ст.376 ЦК України підлягає застосуванню і до випадків самочинної реконструкції об'єкту нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, влаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року N 146). За змістом ч.1 ст.376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна і не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

За змістом ст.ст.357, 376 ЦК України, розділу 3.4 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року №146, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об'єкту нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Таким чином, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

З огляду на вищенаведене та у звязку з неможливістю поділу домоволодіння №19 по вулиці Шевченка у м.Буча Київської області в натурі з виділом по 1/2 частині кожній зі сторін з організацією квартир, що відповідають вимогам діючих будівельних норм суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_6