Справа № 448/683/16 Головуючий у 1 інстанції: Борисенко В.В.
Провадження № 22-ц/783/605/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним Договір фінансового лізингу №003896 від 20.05.2016року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_2.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20 000 грн., набуті на виконання Договору фінансового лізингу №003896 від 20.05.2016року, а також 1102 грн. 42 коп. судових витрат зі сплати судового збору, а всього - 21 102 грн. 42 коп.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 29 липня 2016 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про перегляд заочного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 липня 2016 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносини у сфері укладання, виконання, розірвання договорів фінансового лізингу, вказані правовідносини регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», чого не було враховано судом першої інстанції. Зазначає, що позивач був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, що підтверджується його власноручними підписами на кожній сторінці договору. Вважає, що договір укладений з дотриманням вимог законодавства, позивачем не доведено, а судом не встановлено підстав для визнання договору фінансового лізингу несправедливим та таким, що порушує права позивача. Зазначає, що висновок суду про обов'язкове нотаріальне посвідчення договору є неправильним, оскільки чинним законодавством не передбачена обов'язкова нотаріальна форма договору фінансового лізингу. Також зазначає, що лізингова компанія отримала необхідну довідку ФД № 1335 від 11.06.2015р., надану Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг України, з якої вбачається, що ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» взято на облік як установу з правом надавати послуги з фінансового лізингу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с. 105, 106), тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 20 травня 2016року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (лізингодавець) та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № 003896, за умовами якого ТОВ «ЛК «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактора марки «Булат ДФ», модель 404, вартістю 7843,14 доларів США, що еквівалентно 200 000 гривень та передати цей трактор у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно з графіком. Договір фінансового лізингу передбачав право позивача отримати міні-трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат.

Згідно з п. 1.7 договору трактор передається у користування позивача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу.

Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 7843,14 дол. США; авансовий платіж - 3921,57 дол. США (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний платіж - 326,80 дол. США; адміністративний платіж - 784,31 дол. США (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу - 235,29 дол. США (3 % вартості предмета лізингу).

На виконання умов договору 20 травня 2016 року ОСОБА_2 сплатив ТОВ «ЛК «Ваш Авто» адміністративний платіж у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенний строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 вказаного Закону відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Нормами статтей 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень ч. 1 цього закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Аналізуючи норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до умов, викладених у п.12.1 Договору фінансового лізингу №003896 від 20.05.2016року Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 Договору та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначенням реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання Договору та про наслідки його розірвання. У такому випадку поверненню підлягають 60% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання Договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

Таким чином, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вищевказані умови договору фінансового лізингу суперечать вимогам чинного законодавства, порушують принципи добросовісності і справедливості, є несправедливими відносно споживача та завдають шкоди споживачеві, а тому наявні підстави для визнання п. 12.1 договору недійним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою оспорюваний договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 і відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, тому підлягає врахуванню колегією суддів при розгляді даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу від 20 травня 2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_2, нотаріально посвідчено не було, що суперечить вищевказаним положенням ЦК України.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання недійсним договору фінансового лізингу, а також про застосування наслідків його недійсності шляхом стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь позивача 20 000 грн., сплачених на виконання умов договору.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: