Справа № 377/485/16-ц Головуючий у І інстанції Теремецька Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/384/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 09.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором , -

встановила:

У липні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 травня 2010 року надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту у розмірі 1600 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підписав заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та тарифами банку, які викладені на офіційному сайті банку, складає між ним та банком договір. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг.

У порушення ст. ст. 525, 526, 527, 530, 610, 615, 629 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 08.06.2016 року в загальній сумі 18564,83 гривень, яка складається з наступного: 1070,90 гривень заборгованість за кредитом; 12884,58 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3249,12 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень (фіксована частина), 860,23 гривень (процентна складова).

Враховуючи викладене та вимоги закону, позивач просив суд просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 18564,83 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378 гривень.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 06 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.05.2010 року, яка складається з наступного: 1070,90 гривень заборгованість за кредитом; 12800,78 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 гривень заборгованість за пенею, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина), 693,58 гривень (процентна складова), всього на загальну суму 15265 гривень 26 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, відмовивши в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, в звязку з чим виникла заборгованість за договором, яка підлягає стягненню в межах строку позовної давності.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18.05.2010 року ОСОБА_2 подав до відділення Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій просив надати йому послуги у виді платіжної картки Кредитка «Універсальна». Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді (а.с. 15).

Відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 18.05.2010 року банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_2 банком 18.05.2010 року встановлено кредитний ліміт 500,00 гривень; 27.06.2010 року 1000 гривень; 24.11.2010 року 1200 гривень; 17.10.2011 року 80 гривень; 14.04.2012 року 1600 гривень; 22.03.2013 року 1260 гривень; 24.05.2013 року 1030 гривень (а. с. 14).

Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 року,позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Як зазначено в п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання по поверненню Кредиту (в тому числі Простроченого кредиту та ОСОБА_3), оплати винагороди Банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Згідно п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення ОСОБА_3 має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим Договором.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (частина перша).

Згідно абзацу першого частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.05.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем, згідно якого вбачається, що зобов'язання за кредитним договором відповідач виконував не належним чином, тому станом 08.06.2016 року існує заборгованість за вказаним договором в загальній сумі 18564,83 гривень, яка складається з наступного: 1070,90 гривень заборгованість за кредитом; 12884,58 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3249,12 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень ( фіксована частина), 860,23 (процентна складова).

Представником позивача суду надано повну виписку по картковому рахунку ОСОБА_2 за періоди з 20.05.2010 р. по 31.07.2016 р., з якого судом першої інстанції зясовані операції по рахунку і проведено порівняння даних виписки по рахунку з даними по розрахунку заборгованості (а.с. 107-116).

Разом з тим, відповідач не оспорював заборгованість за кредитом в сумі 1070,90 гривень та визнав позов в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким розрахунком заборгованості відповідача оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Правильним є також висновок суду про необґрунтованість доводів відповідача щодо незаконного збільшення процентної ставки, оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку ОСОБА_2, позичальника було повідомлено про зміну процентної ставки з 01.09.2014 року та 01.04.2015 року відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє позичальника від виконання своїх зобовязань за договором.

Разом з тим, докази повідомлення банком ОСОБА_2 про зміну відсоткової ставки були також надані суду апеляційної інстанції.

Проте ОСОБА_2 не повідомив позивача про незгоду із зміною процентної ставки, а також не подав заяву про розірвання кредитного договору відповідно до п. 2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, що свідчить про його згоду на зміну тарифів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставне збільшення відсоткової ставки з огляду на положення ст. 1056-1 ЦК України оскільки банк повідомив боржника про зміну процентної ставки, що не може бути збільшенням банком розміру процентів встановленого договором в односторонньому порядку, тому такі дії банку є правомірними.

Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до положень ст. 60 ЦПК України відповідачем по справі не надано жодних доказів на підтвердження того, що при укладенні кредитного договору були порушені вимоги чинного законодавства та його права споживача фінансових послуг.

Зокрема у кредитному договорі міститься вся інформація, яку банк зобовязаний був надати позивачу перед укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідачем також не надано суду доказів на підтвердження його доводів про те, що умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 уклав вказаний договір добровільно та тривалий час виконував взяті на себе зобов'язання, а отже погодився з усіма умовами, що випливали із укладення кредитного договору.

Таким чином доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :