АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Левенця Б.Б., Поліщук Н.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бистрої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-забава» про стягнення компенсації за порушення авторського права на твір,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Альфа-забава» про стягнення з відповідача компенсацію за порушення майнових авторських прав на твір у розмірі 40 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення, замість відшкодування збитків та стягнення доходу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2015 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд не врахував висновки Пленуму ВСУ висловленої в Постанові №5 від 2010 року. Зазначила, що відповідач реалізував товар з об'єктом авторського права позивача.

Справа № 755/12165/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5007/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач здійснював продаж саме твору позивача, який є її інтелектуальною власністю.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є автором літературного твору «Капітошка», якій належать особисті немайнові та майнові авторські права на цей твір, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір від 11.05.2004 за №9967 (а. с. 12-13) та є автором твору літератури «Персонаж «Капітошка» відповідно до свідоцтва від 07.04.2014 №54433 (т. 1, а. с. 149-150).

Встановлено, що в магазинах відповідача «Будинок іграшок» було придбано дитячу іграшку під назвою «Іграшка пищалка Капітошка», а саме 16.10.2014 в магазині,що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Басейна (Шота Руставелі) Еспаладна, 12/1-2; 20.10.2014 у магазині, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Борщагівська, 154-А у приміщенні ТЦ «Аркадія»; 31.10.2014 у магазині, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Дніпровська набережна, 33 у приміщенні ТЦ «Аркадія»; 06.11.2014 у магазині, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Малишка, 3 в (літера а).ТОВ «Альфа-Забава» у чеках зазначено, як особу, що здійснює господарську діяльність (т. 1, а. с. 14-23).

Позивач зазначає, що відповідач здійснив реалізацію товару з відтворенням оригінальної назви відомого в Україні літературного твору та ім'я персонажа з нього «Капітошка», жодного дозволу на відтворення назви персонажа, однойменного літературного твору та реалізацію (продаж) товарів під назвою «Капітошка» ОСОБА_3 не надавала, а тому ТОВ «Альфа-забава» допустило порушення майного права на використання твору шляхом його публічного показу (виставлення товару на власних вітринах) та розповсюдження (продаж) контрафактного товару. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо.

Відповідно до ст.ст. 435, 437 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору.

Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст. 440 ЦК України та відповідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема, виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічний показ.

Згідно з ст. 32 зазначеного Закону автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону.

Підставою для судового захисту відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське і суміжні права» є вчинення будь-якою особою дій, що порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені ст.ст.15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням обмежень, передбачених ст.ст. 21-25, 42 і 43 Закону.

Відповідно ст. 52 даного Закону при порушенні будь-якою особою авторських прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів, суб'єкти авторського права мають право звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або виплату компенсацій, вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що особа, яка порушила майнові права суб'єктів авторського права, повинна нести відповідальність встановлену чинним законодавством.

Скасовуючи рішення апеляційного суду по цій справі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 12.09.2016 зазначив, що вирішення оригінальної назви твору потребує спеціальні знання, тому відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав та роз'яснити сторонам право заявити клопотання щодо проведення судової експертизи, попередити про наслідки не вчинення такої процесуальної дії (т. 1, а. с. 51-53).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було роз'яснено сторонам ст. 10 ЦПК України, зокрема право звернення до суду із клопотанням для проведення експертизи об'єктів інтелектуальної власності, однак останнього заявлено не було.

Разом з тим, представник позивача заявив клопотання, яке було задоволено судом про дослідження судом під час розгляду справи висновків експертиз, які проводилися по іншим справам, як нових доказів, а саме висновок №934 Львівського НДІ судових експертиз від 26.03.2014 (т. 1, а. с. 151-162), висновок експерта №24/14 Київського науково-дослідного центру судових експертиз з питань інтелектуальної власності від 24.04.2014 (т. 1, а. с. 163-172), висновок експерта №69/14 Київського науково-дослідного центру судових експертиз з питань інтелектуальної власності від 15.07.2014 (т. 1, а. с. 173-191).

Аналіз останніх дає підстави вважати, що частина літературного твору «Капітошка», а саме назва твору й ім'я однойменного з нею головного героя є оригінальною, є результатом творчої праці ОСОБА_3 та може використовуватись самостійно.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, оцінюючи докази в їх сукупності, наявних в матеріалах справи приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 є автором літературного твору «Капітошка» та однойменного літературного персонажу.

Відповідачем відтворенооб'єкт авторських прав «Капітошка», шляхом нанесення на упаковку товару - дитячої іграшки назву «Іграшка пищалка Капітошка» та її розповсюдження, що в свою чергу є порушенням авторських прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог неправильними, в зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи справу по суті колегія суддів вважає наступне.

За змістом положень ст. 440 ЦК України і ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Пунктом «г» ч.1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбаченихстаттею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» визначено, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону N 3792-XIIсуб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017» від 21.12.2016 № 1801-VIII розмір мінімальної заробітної плати на 2017 рік дорівнює 3200 грн.

Враховуючи вищевикладене, принципи справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає за можливе стягнути із відповідача компенсації за порушення авторських прав у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що складає 32 000грн. (3200 х 10), що не суперечить вищевказаним нормам права.

Посилання представника відповідача на те, що дитячаіграшка під назвою «Іграшка пищалка Капітошка» зазначалася лише на фіскальних чеках, внаслідок чого не можна говорити про противоправне використання відповідачем майнових авторських прав на твір позивача по справі, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи те, що під час розгляду справи представник відповідача не надав доказів на підтвердження зазначених обставин.

За наведених обставин вимоги апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 255,78 грн.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-забава» про стягнення компенсації за порушення авторського права на твір задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-забава» на користь ОСОБА_3 компенсацію за порушення авторського права у розмірі 10 мінімальних заробітних плат - 32 000 (тридцять дві тисячі) гривні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-забава» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 255,78 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Б.Б. Левенець

Н.В.Поліщук