АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/288/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Соколишина Л. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріНаконечній М. М.

представника позивача Сивокінь С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.01.2011 року ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого ОСОБА_7 станом на 30.06.2016 року, має заборгованість - 37085 грн., яка складається:

-3947.94 грн. - заборгованість за кредитом;

-28394,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-2500 грн. - заборгованість за пеню та комісією;

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1742,14 грн. штраф (процентна частина).

У зв'язку з чим ПАТ КБ "Приватбанк" просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 37085 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 37085 грн. та 1378 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 08.01.2011 року ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із заяви клієнта, тарифів банку, умов і правил надання банком послуг. Підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку становлять між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг.

08 червня 2011 року ОСОБА_7 було підписано заяву про надання кредиту де зазначено, що остання дає згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг між нею та банком разом. Своїм підписом вона також підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані її для ознайомлення в письмовому вигляд.

Строк дії договору визначено сторонами 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується та той самий строк.

У вересні 2016 року банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка за розрахунком банку станом на 30.06.2016 року становить 37085 грн., яка складається: 3947.94 грн. - заборгованість за кредитом; 28394,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2500 грн. - заборгованість за пеню та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1742,14 грн. штраф (процентна частина).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника на користь банку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка порушила умови кредитного договору, переставши з грудня 2013 року здійснювати платежі. Визнаючи свою вину у порушенні зобов'язання, ОСОБА_7, подала заяву про застосування позовної давності.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

З виписки по рахунку вбачається, що 16 грудня 2013 року відповідачкою через відділення банку було сплачено 100 грн. на погашення кредитної заборгованості (а.с. 73). Таким чином, строк позовної давності перервався. Зазначену обставину ОСОБА_7 не спростувала належними та допустимими доказами по справі.

Також є безпідставним доводи ОСОБА_7 про те, що термін дії кредитної картки встановлено в один рік, так як відповідно до даних позивача на кредитну картку за № 526298 встановлено термін дії 02 місяця 2015 року.

Доводи апелянта в своїй апеляційній скарзі на те, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, а тому відсутні підстави для задоволення позову є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно та повно було з'ясовано обставини справи, що дає підстави для висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Інші доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції і також визнані безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст.308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року відхилити, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :