Справа № 627/219/17
25 квітня 2017 року смт. Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого Л.В.Вовк
з участю секретаря Я.В.Солонецької ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Краснокутськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
У своїй позовній заяві позивач вказала на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані у квартирі , але тривалий час більше 10 років в ній не проживають. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі відмовляються, що перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своєю власністю та оформити субсидію .Прохала визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими , що втратили право користування житлом .
Позивач у судовому засіданні позов підтримав , прохав задовольнити.
Відповідачі до суду не з»явилися , про причини неявки суду не повідомили , повідомлялися про час і місце розгляду справи у встановлений законом спосіб та строк, про що свідчить оголошення в газеті.
Заслухавши пояснення позивача ,вивчивши матеріали справи , допитавши свідків, суд дійшов до наступних висновків.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи було встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .
Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради від 21.03.2017 року АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Актом обстеження квартири від 24.04.2016 року, складеному в присутності депутата Краснокутської селищної ради та двох свідків ОСОБА_4та ОСОБА_5, підтверджується , що в квартирі АДРЕСА_4 М.Ю. та ОСОБА_3 зареєстровані , але більше 10 років не проживають.
Про те, що ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі з 11.07.2007 року, а ОСОБА_3 з 11.04.2009 року ,свідчать записи в будинковій книзі.
Допитані по справі свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили суду , що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі , яка є власністю позивача, але більше 10 років в ній не проживають.
Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».
За ч.1 ст. 321 ЦК України, «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачі, як особи, що утратили право користування спірним жилим приміщенням, але продовжують бути зареєстрованими в тому місці проживання і, тим самим, чинять перешкоди власнику того нерухомого майна стосовно користування житлом, тому порушене право позивача підлягає захисту у спосіб усунення вказаних перешкод шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.
Судом встановлено, що дійсно відповідачі за вище вказаною адресою зареєстровані , але не проживають більше 10 років , добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають , що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном . Тому суд вважає , що позов ОСОБА_1 законний , обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.317,319 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212,214 215, 224-226 ЦПК України ,суд ,-
Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_2, такими , що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_5 зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без предявлення паспорта громадянина України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Краснокутський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_8