Справа № 444/406/16 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/487/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11 липня 2016 року позов задоволено повністю. Виселено ОСОБА_2 з приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Великі Грибовичі, вул. Дублянська, 28, Жовківського р-н, Львівської області та належить ОСОБА_3.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Судом не в повному обсязі досліджено всі матеріали справи. Зазначає, що твердження суду про те, що апелянт систематично руйнує чи псує жиле приміщення, робить неможливим проживання інших осіб, зареєстрованих в будинку, не підтверджується жодними доказами. Також, зазначає, що все своє життя проживає у даному будинку, здійснював там ремонти, доглядав та брав чи не єдину участь в утриманні будинку. Крім цього, зазначає, що висновки суду про те, що він не має жодного права на будинок, чинить перешкоди позивачу у користуванні будинку є помилковими.

В судове засідання позивач не зявилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від позивача до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 116, 157 ЖК України, ст.ст. 321, 391 ЦК України та задовольняючи позов, виходив з того, що з копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.09.1989 року вбачається, що власником жилого будинку за адресою: с. Великі Грибовичі, вул. Дублянська, 28, в цілому є ОСОБА_3. З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14.01.2016 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. З листа Жовківського ВП № 1680 від 31.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сімї та складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП. З копії постанови про закриття кримінального провадження від 09.02.2016 року вбачається, що кримінальне провадження № 0000047 закрито у звязку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 та ОСОБА_4 неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки відповідача щодо них. Однак як вбачається із позовної заяви відповідач і надалі продовжує створювати нестерпні для позивача умови для спільного проживання. За таких обставин судом встановлено, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось позивач з 15.09.1989 року є власником будинку №28 на вул. Дублянській в с.Великі Грибовичі Жовківського району Львівської області (свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 15.09.1989 року (а.с. 6).

З 11.01.2010 року по теперішній час за вказаною адресою зареєстровано місце проживання відповідача (довідка Жовківського РВ ГУДМС України у Львівській області а.с. 14).

Із матеріалів даної справи, зокрема, позовної заяви, пояснень відповідача, згаданої довідки, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14.01.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 2.02.2016 року (а.с. 11), заперечень на апеляційну скаргу позивача вбачається, що позивач проживав у вказаному будинку, там зареєстроване місце його проживання і на даний час. Проживав він у такому як член сімї власника, а саме чоловік доньки власника будинку.

З часу набрання рішенням суду про розірвання шлюбу між ним та донькою власника законної сили, відповідач, перестав бути членом сімї власника будинку та відповідно не має права на користування вказаним житловим будинком з цієї підстави.

Інших правових підстав на користування будинком у відповідача немає. Так, відповідач не є власником будинку чи його частини, між ним та власником жодних договорів з приводу користування будинком не укладено, тощо.

Зважаючи на вказане судом підставно задоволено вимогу про виселення відповідача, що проживав у будинку, власником якого є позивач, зважаючи, також, і на те, що позивач, як власник вказаного будинку має право на повноцінне володіння, користування та розпорядження таким своїм майном та право на усунення перешкод у здійсненні таких прав, згідно закону, зокрема, ст.ст. 316-319, 321, 325, 383, 386, 391, 405 ЦК України.

Вказане здійснено судом, також, і зважаючи на те, що відповідач дійсно чинить перешкоди у користуванні будинком, як власнику, так і членам її сімї, вчиняючи неодноразово конфлікти, сварки, вчиняючи насильство в сімї, перешкоджаючи повноцінно користуватись належним їй майном, що підтверджено листами Жовківського відділення поліції Камянка-бузького відділу поліції ГУНП у Львівській області, постановою про закриття кримінального провадження (а.с. 7-10).

Факти неодноразових конфліктів не заперечуються і самим відповідачем, однак такий вказує на те, що такі провоковані його колишньою дружиною.

Посилання відповідача на статтю 64 ЖК України у даному випадку не слід вважати підставним враховуючи таке тлумачення Верховним Судом України норм матеріального закону у взаємозвязку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вказане є правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року усправі №6-709цс16, що винесена у відповідності до п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, що є обовязковою до застосування.

Вказане свідчить про правильний спосіб захисту позивачем своїх прав.

Решта доводів скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують та такі не слід вважати обґрунтованими, а саму скаргу відхилити, рішення ж суду як таке, що відповідає вимогам закону та обставинам, що мають значення для справи слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_6