Справа № 2-1996/11 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/783/482/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2 «Видавнича група «Супердрук» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Супердрук» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Супердрук» про визнання незаконним та скасування наказу ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес» № 1 від 01.09.2008 року «Про заходи з оптимізації витрат на оплату праці в умовах фінансово-економічної кризи» та стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Супердрук» про визнання незаконним та скасування наказу ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес» №1 від 01.09.2008 року «Про заходи з оптимізації витрат на оплату праці в умовах фінансово-економічної кризи» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 «Видавнича група «Супердрук» заробітну плату за період з 01.11.2008 року по 01.01.2009 року в розмірі 10068 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_2 «Видавнича група «Супердрук».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Супердрук» - відхилено. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2015 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_2 «Видавнича група «Супердрук» в користь ОСОБА_4 заробітну плату за період з 01.11.2008 року по 01.01.2009 року в розмірі 10068 грн., виклавши його в наступній редакції: Стягнути з ОСОБА_2 «Видавнича група «Супердрук» в користь ОСОБА_4 заробітну плату за період з 01.11.2008 року по 01.01.2009 року в розмірі 10068 грн. з відрахуванням з цієї суми обовязкових платежів та зборів.В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Супердрук», яке діє через представника ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 «Видавнича група «Супердрук» просить рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 «Видавнича група «Супердрук» на користь ОСОБА_4 заробітну плату за період з 01.11.2008 року по 01.01.2009 року в розмірі 10068 грн. та постановити ухвалу про закриття провадження у справі в цій частині. Вважають рішення незаконним та не обґрунтованим. Зазначають, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки провадження у справі в частині задоволення судом позовної вимоги про стягнення заборгованості із зарплати підлягало закриттю, оскільки рішенням Франківського районного суду від 06.10.2010 року було розглянуто позовну вимогу ОСОБА_4 до ОСОБА_2 «Видавнича група «Супердрук» про стягнення заробітної плати та невиплаченої різниці посадового окладу, в тому числі з 1.11.2008 року по 5.05.2009 року та таке рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.05.2011 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задоволити позов ОСОБА_4 повністю. Вважає рішення незаконним, безпідставним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що при ухваленні рішення суд не врахував, що зміна істотних умов праці систем та розмірів оплати праці на ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес», відбулась без запровадження змін в організації виробництва і праці. Як вбачається із оскаржуваного наказу № 1 від 1.09.2008 року, зменшення розміру оплати праці було здійснено в рамках оптимізації витрат на оплату праці в умовах фінансово-економічної кризи. Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України допускається зміна істотних умов праці у звязку зі змінами в організації виробництва і праці. Однак, зміна істотних умов праці на ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес», що була запроваджена оскаржуваним наказом № 1 від 1 вересня 2008 року, відбулася без змін в організації виробництва і праці на підприємстві. Окрім цього, при ухваленні рішення судом не враховано, що позивача взагалі не було повідомлено про зміну істотних умов праці.

Позивач у судове засідання не зявився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання скарги відповідача та в заперечення скарги позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 1, 22, 29 Закону України «Про оплату праці» ст.ст. 32, 97, 103 КЗпП України та задовольняючи позов частково, виходив з того, що з 21.10.1999 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газета «Експрес» було реорганізовано, внаслідок чого було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Експрес», а 01.01.2001 року, позивача переведено на посаду заступника директора з виробництва першого заступника директора товариства. Крім того, 02.01.2004 року на ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес» видано наказ №1 «Про Положення про оплату праці», яким з метою запровадження справедливої системи оплати праці для працівників підприємства ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес», затверджено з 01.01.2004 року «Положення про оплату праці» та «Схему ідентифікації посад працівників підрозділів підприємства у відповідності з Єдиною тарифною сіткою оплати праці працівників підприємства». Як вбачається із зведеного витягу зі штатно-посадового списку працівників ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес» позивачу було присвоєно 13 тарифно-кваліфікаційний рівень, з окладом, який за період з 01.01.2004 року по 30.10.2008 року, згідно положення про оплату праці та підсистемою плаваючих тарифів та окладів становив 5644,00 гривень. Крім того, 01.09.2008 року на ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес» видано наказ №1 «Про заходи з оптимізації витрат на оплату праці в умовах фінансово-економічної кризи» згідно відомостями, якого з 01 листопада 2008 року на ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес» припинено дію Положення про оплату праці ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес», яке було затверджене наказом №1 від 02 січня 2004 року, з усіма змінами та доповненнями до цього Положення, які були внесені наказами згідно переліку та з 01 листопада 2008 року припинено дію усіх наказів, якими встановлено будь-які надбавки, доплати чи заохочення до заробітної плати, які не включені до Положення про оплату праці ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес», встановлено для всіх працівників підприємства оклад в розмірі 610,00 гривень за один повний відпрацьований місяць. У випадку якщо розмір мінімальної заробітної плати перевищить 610,00 гривень, оклад встановлюється у розмірі мінімальної заробітної плати, яка передбачена законодавством України. Судом встановлено, що у 2010 році, ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес» перейменовано на ОСОБА_2 «Видавнича група «Супердрук». Суд врахував, що чинним законодавством не встановлено форми повідомлення працівника про зміну умов оплати праці в бік погіршення, однак у випадку виникнення спору, власник повинен довести, що ним було виконано обовязок щодо повідомлення саме працівника щодо якого виник спір в двох місячний термін. Тобто, у випадку повідомлення працівників про зміну умов оплати праці в бік погіршення неперсоніфікованим способом, власник повинен надати докази того, що відповідна інформація була отримана кожним працівником. Як вбачається з наказу №1 від 01.09.2008 року, зменшення заробітної плати до 610 гривень є зміною умов оплати праці в бік погіршення, а відтак у відповідача виник обовязок повідомити ОСОБА_4 про зміну істотних умов оплати праці за два місяці, як цього вимагає ст. 103 КЗпП України та ст. 29 Закону України «Про оплату праці». Однак, відповідачем, не було надано жодних належних та допустимих доказів, на підставі яких суд мав би змогу встановити факт дотримання відповідачем вказаних норм законодавства та ту обставину, що ОСОБА_4 отримав інформацію про зміну умов оплати праці в бік погіршення згідно оскаржуваного наказу. Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позивача не було повідомлено про зміну істотних умов оплати в праці в бік погіршення у двох місячний термін, як цього вимагає закон, внаслідок чого, відповідачем було порушено вимоги ст. 103 КЗпП України та ст. 29 Закону України «Про оплату праці». Разом з тим, як вбачається із копій рішень Франківського районного суду м. Львова від 06.10.2010 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо поновлення на роботі, виплаті середнього заробітку та стягнення заробітної плати. Таким чином суд дійшов висновку, що не попередження позивача у строки встановлені ч.2 ст. 32 КЗпП України є підставою лише для задоволення позовних вимог позивача про оплату праці згідно з попередніми умовами за період часу коли останній дізнався про зміну умов праці, а не для визнання незаконним та скасування спірного наказу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими не доведені, крім цього висновки суду суперечать обставинам, що мають значення для справи.

Як вбачається із позовної заяви (Т.1 а.с. 40-43) письмових пояснень представника позивача та заяви про збільшення позовних вимог (Т.2 а.с. 68-72), уточнення до заяви про збільшення позовних вимог (Т.2 а.с. 130), позивач звернувся з даним позовом в суд, у якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив про: визнання незаконним та скасування наказу ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес» №1 від 01.09.2008 року «Про заходи з оптимізації витрат на оплату праці в умовах фінансово-економічної кризи» в частині прав та обовязків ОСОБА_4, як працівника ОСОБА_2 «ВГ «Експрес»; стягнення з ОСОБА_2 «ВГ «Супердрук» на користь позивача заробітної плати за період з 1.11.2008 року до 5.05.2009 року в розмірі 27893 грн.

Основними доводами позивача, як вбачається із наведеного є доводи про те, що фактично змін в організації виробництва і праці на підприємстві не мало місця, а тому спірний наказ, яким змінено істотні умови праці, зменшено заробітну плату є незаконним. Крім цього, у випадку зміни істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений про це не пізніш як за два місяці, чого зроблено у його випадку не було.

Дійсно, відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Також, відповідно до правової позиції висловленої Пленумом Верховного Суду України в Постанові № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Розмір заробітної плати за працю може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати тільки в разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилась браком, та з інших передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження (п. 12 Постанови).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, до змін в організації виробництва і праці, належать ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Окрім наведеного, згідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України викладеної в п. 10 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що зміни в організації виробництва і праці це раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо. Зміни в організації виробництва і праці при цьому стосуються саме істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розряду найменування посад тощо.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці (ч. 3 п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9).

Однак, як вбачається із матеріалів справи, а конкретно рішень Франківського районного суду м.Львова від 6.10.2010 року у справах за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 «Видавнича «Супердрук» про стягнення заборгованості по заробітній платі №2-1256/10 та про скасування наказу про скорочення штатної чисельності працівників, наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витребування документів №2-4338/10 , які переглянуті в апеляційному та касаційному порядку, залишені без змін та є чинними (Т.1 а.с. 194-207), при розгляді цих справ судом встановлено, що в період з лютого 2008 року по лютий 2009 року на ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес», правонаступником якого є позивач, відбулися зміни в організації виробництва та праці, які були повязані зі створенням нового структурного підрозділу підприємства поліграфічного комплексу. Підставою проведення відповідних змін був наказ директора №52 від 27.02.2008 року яким передбачено заходи повязані з забезпеченням діяльності новоствореного поліграфічного комплексу. Крім цього, судом встановлено, що відповідачем було виконано приписи ст. 103 КЗпП України, за змістом якої власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення не пізніш як через два місяці до їх запровадження або зміни. Наказ №1 від 1.09.2008 року, який передбачав зміну умов оплати праці був виданий 1.09.2008 року, тобто за два місяці до дати зміни умов праці, та доведений до відома позивача персонально, шляхом направлення його копії поштою, що підтверджується доказом поштового відправлення.

Вказані, встановлені судовими рішеннями обставини, є преюдиційними під час розгляду даної справи, в силу вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України та не підлягають повторному доказуванню.

Зважаючи на вказане слід вважати, що підстави, наведені позивачем на обґрунтування позову вказаним спростовані, а позовні вимоги відповідно до задоволення не підлягали.

Враховуючи вказане рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову слід скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Вказаним слід частково задовольнити апеляційні скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційні скарги представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Супердрук»- задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Супердрук» про визнання незаконним та скасування наказу ОСОБА_2 «Видавнича група «Експрес» № 1 від 01.09.2008 року «Про заходи з оптимізації витрат на оплату праці в умовах фінансово-економічної кризи» та стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6