Справа № 505/702/17
Провадження № 2/505/866/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Бондаренко Н. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи "Одеський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України" в особі відокремленого підрозділу "Котовський міжрайонний відділ лабораторних досліджень Державної установи "Одеський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: керівник відокремленого підрозділу "Котовський міжрайонний відділ лабораторних досліджень Державної установи "Одеський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України" ОСОБА_2, про визнання незаконної відмови у прийнятті на роботу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась 22.03.2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що вона з 28.04.2016 року перебувала на посаді інструктора дезінфектора відділення дезінфектології ВП «Котовський МВЛД ДУ «Одеський обласний ЛЦ МОЗ України» на час декретної відпустки основного працівника.

28.02.2017 року її було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Оскільки у ВП «Котовський МВЛД ДУ «Одеський обласний ЛЦ МОЗ України»» були вакантні посади, на які вона могла претендувати за освітою та досвідом роботи, то вона написала заяву про прийняття її на посаду лаборанта відділення дезінфектології ВП «Котовський МВЛД ДУ «Одеський обласний ЛЦ МОЗ України».

28.02.2017 року головним лікарем ОСОБА_2 на її заяві було поставлено резолюцію відповідно до якої їй відмовлено у прийняття на роботу у звязку із реорганізацією та відсутністю вакантної посади за прямою спеціальністю.

Вона згодна була піти на роботу і на інші посади тому у резолюції було зазначено не лише посаду лаборанта відділення дезінфектології, а резолюція стосувалась взагалі всіх вакантних посад.

З відмовою у прийнятті на роботу не погоджується, вважає її незаконною, свою правову позицію обґрунтовую наступним.

За спеціальністю вона санітарний фельдшер, проходила курси підвищення кваліфікації та перепідготовки за напрямом «помічники епідеміологів»

В період з 30.03.1989 року по 01.09.1990 року вона працювала завідуючою дезінфекційним відділенням в подальшому також працювала на посаді інструктора.

Оскільки вона працювала на посаді завідуючої та інструктора відділення дезінфектології то безумовно, що за освітою, рівнем знань та навичок може працювати на посаді лаборанта вказаного відділення.

Позивач просила суд винести рішення, яким визнати незаконною відмову Відокремленого підрозділу «Котовський міжрайонний відділ лабораторних досліджень державної установи «Одеський обласний лабораторний центр міністерства охорони здоровя України»» у прийнятті на посаду лаборанта відділення дезінфектології та зобовязати Відокремлений підрозділ «Котовський міжрайонний відділ лабораторних досліджень державної установи «Одеський обласний лабораторний центр міністерства охорони здоровя України»» прийняти її, ОСОБА_1, на посаду лаборанта відділення дезінфектології.

Позивач та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відокремленого підрозділу "Котовський міжрайонний відділ лабораторних досліджень державної установи "Одеський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України" надав відзив на позовну заяву, де вказував, що відповідно до Довідника професій для посади лаборанта (медицина) встановлені наступні кваліфікаційні вимоги: неповна вища освіта за напрямком підготовки «Медицина», спеціальність «Лабораторна діагностика». ОСОБА_1 має іншу спеціальність «Медико-профілактична справа», наявність якої відповідно до Довідника професій дає право обіймати у закладах охорони здоровя лише посади фельдшера санітарного, помічника лікаря - епідеміолога та інструктора - дезінфектора. Як виняток, при відсутності у особи відповідної освіти або стажу роботи, встановлених кваліфікаційними вимогами, може бути лише наявність достатнього практичного досвіду роботи на посаді (або призначені на відповідні посади за рекомендацією атестаційної комісії), якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу. Проте, ОСОБА_1 за період своєї трудової діяльності згідно даних її трудової книжки жодного разу не працювала на посаді лаборанта. На підставі викладено, вважають, що Відповідачем не було порушено жодного нормативного - правового акту, які регулюють правові відношення у сфері трудового законодавства. Крім того, твердження Позивача щодо наявності у штатному розкладі Відокремленого підрозділу вакантних посад (середній медичний персонал) не відповідає дійсності, оскільки вакантною вважається наявна у штатному розписі установи, організації, підприємства посада, і на яку не укладений трудовий договір. Посада жінки, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною (лист Мінпраці від 10.03.2011 р. №78/06/186-11). У звязку з вищенаведеним, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Керівник відокремленого підрозділу "Котовський міжрайонний відділ лабораторних досліджень державної установи "Одеський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України" ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав надані відповідачем заперечення проти позову. Додатково пояснив, що на даний час у підрозділі є дві посади лаборанта у відділенні дезінфектології, працівник однієї з яких на даний час перебуває у декретній відпустці. Відділенню достатньо і одного лаборанта. Крім того, у найближчий час у підрозділі передбачається реорганізація та скорочення посад, а тому приймати на роботу нових робітників є недоцільним. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у 1989 році закінчила повний курс Одеського медичного училища №1 Міністерства охорони здоровя УРСР, по спеціальності «санітарний фельдшер», та їй присвоєно кваліфікацію «санітарного фельдшера».

Згідно посвідчення №194, ОСОБА_1 присвоєна кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Медико-профілактична справа».

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 вбачається наступне:

- 29 березня 1989 року була прийнята на посаду завідуючого дезінфекційного відділу Котовської райсанепідемстанції.

- 30 серпня 1990 року була переведена на посаду помічника лікаря епідеміолога.

- 02 січня 2013 року у звязку з реорганізацією, була прийнята на посаду помічника лікаря-епідеміолога відділу епідеміологічного нагляду Котовського міжрайонного управління ГУ ДСЕС в Одеській області.

- 28 квітня 2016 року у звязку з ліквідацією ГУ ДСЕС в Одеській області, була прийнята на посаду інструктора дезінфектора на період декретної відпустки до ВП «Котовський МВЛД ДУ «Одеський обласний ЛЦ МОЗ України».

- 28 лютого 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у звязку з закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

Після подачі ОСОБА_1 заяви про прийняття її на роботу на посаду лаборанта в

відділенні дезінфектології ВП «Котовський МВЛД ДУ «Одеський обласний ЛЦ МОЗ України», їй було відмовлено, у звязку із реорганізацією та відсутністю вакантної посади за прямою спеціальністю.

Позивачка вважає вказану відмову незаконною.

Згідно із ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 22 КЗпП України, забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Відповідно до ст. 22 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Освіта працівника, для зарахування його на посаду галузі охорони здоровя, повинна відповідати кваліфікаційним вимогам, встановленим Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 Охорона здоровя, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 29.03.2002 року №117 за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України, який призначений для вирішення питань раціонального розподілу праці та правильного використання персоналу згідно з фахом і кваліфікацією; визначення завдань, обов'язків і відповідальності працівників галузі.

Кваліфікаційні вимоги визначають освітньо-кваліфікаційний рівень працівника, напрям і спеціальність підготовки, підвищення кваліфікації, стаж роботи.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 28.12.2016 р. №1812/0/101-16/284 (абз. 10), для відповідних посад (професій) кваліфікаційними характеристиками визначаються кваліфікаційні категорії, розряди, класи і вимоги до освіти та досвіду, достатні для повного і якісного виконання робіт.

Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 Охорона здоровя, для посади лаборанта (медицина) встановлені наступні кваліфікаційні вимоги: неповна вища освіта за напрямком підготовки «Медицина», спеціальність «Лабораторна діагностика».

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 має кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Медико-профілактична справа».

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 25.11.2015 р. № 713/13/116-15, довідник є нормативним документом, обов'язковим з питань управління персоналом на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності. Окрім того, у вказаному листі зазначається, що у розділі "Кваліфікаційні вимоги" посадової інструкції відповідної посади (професії) вимоги до освіти та освітньо-кваліфікаційних рівнів мають відповідати вимогам кваліфікаційної характеристики цієї посади (професії), при складанні якої роботодавець не може змінювати кваліфікаційні вимоги до посади (професії) щодо освіти (відповідного напряму підготовки), які передбачені кваліфікаційною характеристикою цієї посади (професії) у Довіднику.

У п. 11 Загальних положень Довідника передбачено, що особи, які не мають відповідної освіти або стажу роботи, встановлених кваліфікаційними вимогами, але мають достатній практичний досвід та успішно виконують у повному обсязі покладені на них завдання та

обовязки, можуть бути, як виняток, залишені на займаній посаді або призначені на відповідні посади за рекомендацією атестаційної комісії, якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона за період своєї трудової діяльності не працювала на посаді лаборанта.

Згідно з штатним розписом Відокремленого підрозділу "Котовський міжрайонний відділ лабораторних досліджень державної установи "Одеський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України" на 01.01.2017 рік, у відділенні дезінфектології наявні дві посади лаборанта, на одній з яких працівник перебуває у декретній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 10.03.2011 р. №78/06/186-11, посада жінки, яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною.

Таким чином, твердження позивачки про наявність вакантної посади лаборанта є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачці у прийнятті на роботу на посаду лаборанта в відділенні дезінфектології, оскільки вона не має відповідної спеціальності та достатнього практичного досвіду для вказаної посади, та була відсутня вакантна посада за прямою спеціальністю позивачки, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив, протягом 10 днів з дня його проголошення.

С у д д я