Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/405/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Кредитної спілки «Добробут»

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, Кредитної спілки «Добробут» про визнання недійсним кредитного договору,

встановив:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила визнати недійсним кредитний договір №298 від 28 вересня 2007 року, укладений нею з Кредитною спілкою «Добробут». В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначала, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15 серпня 2012 року залишено в силі рішення апеляційного суду Житомирської області у частині стягнення з неї та ОСОБА_4 боргу за вказаним кредитним договором та судових витрат. Після відкриття виконавчого провадження вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінального провадження відносно працівників КС «Добробут», оскільки кредитний договір №298 від 28 вересня 2007 року вона не підписувала. В ході досудового розслідування було проведено почеркознавчу експертизу, висновки якої підтвердили її доводи.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнаний недійсним кредитний договір №298 від 28 вересня 2007 року, укладений з Кредитною спілкою «Добробут».

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі Кредитна спілка «Добробут» (надалі КС «Добробут»), посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить зазначене рішення суду скасувати та постановити нове, яким провадження у справі закрити. Апелянт вважає, що позивач пропустила строк звернення до суду, оскільки їй та поручителю ОСОБА_4 ще у липні 2009 року були направлені вимоги про сплату боргу за кредитним договором №298 від 28.09.2007 року. Факт укладення оспорюваного договору та отримання кредитних коштів, на думку апелянта, підтверджується тією обставиною, що в листопаді 2007 року та протягом січня-лютого 2008 року ОСОБА_3 сплачувала кошти на виконання умов цього договору, а висновок експерта не є категоричним.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2007 року між КС «Добробут» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №298, відповідно до умов якого КС «Добробут» надала ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 24250 гривень на 19 місяців з кінцевим терміном повернення 27 березня 2009 року.

Визнаючи зазначений договір недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що про його існування позивач не знала, не підписувала його та не мала наміру на його укладення.

Проте, погодитися з такими висновками неможливо, оскільки вони зроблені передчасно без належного з»ясування всіх обставин справи.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам Закону, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати їх внутрішній волі. Відповідно до вимог п.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього кодексу.

Обгрунтовуючи заявлені в суді вимоги, позивач посилалася на те, що оспорюваний договір не підписувала. На підтвердження цієї обставини надала висновок почеркознавчої експертизи №1/1651 від 26 вересня 2014 року, проведеної у кримінальному провадженні.

Згідно із вказаним висновком, рукописні записи від імені ОСОБА_3, підписи у заяві на кредит від 28 вересня 2007 року до кредитного комітету КС «Добробут» виконанні, ймовірно, не ОСОБА_3, не ОСОБА_5, не ОСОБА_6, а іншою особою; підписи від імені ОСОБА_3 у кредитному договорі №298 та видатковому касовому ордері №1874 від 28 вересня 2007 року виконані, ймовірно, не ОСОБА_3, не ОСОБА_5, не ОСОБА_6, а іншою особою (а.с.21-28).

Разом з тим, зазначений доказ не може бути достатнім для визнання недійсним кредитного договору, зважаючи на наступне.

Висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу (ч.6 ст.147 ЦПК).

Обов»язок доказування обставин, на які посилається особа як на підставу своїх вимог, покладений саме на цю особу (ч.1 ст.60 ЦПК).

При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК).

Вирішення питання про належність підпису особі потребує спеціальних знань. А тому воно може бути з»соване лише шляхом призначення експертизи.

Наданий позивачкою висновок свідчить про те, що експерт лише припускає можливість належності підпису позивача іншій особі та не є категоричним.

Із змісту висновку вбачається, що встановити стійкість розбіжностей досліджувальних підписів із наданими зразками неможливо через відсутність у розпорядженні експерта вільних зразків рукописів особи, яка перевіряється (а.с.27).

Тобто, зазначений висновок зроблений із недотриманням вимог Інструкції про порядок проведення та оформлення експертних досліджень, Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та не може бути достатньою підставою для задоволення позову, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК).

Під час апеляційного розгляду справи відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК позивачці роз»яснено її обов»язок надати належні докази на підтвердження заявлених вимог, її право на призначення експертизи та наслідки не вчинення цих дій. З цією метою у справі було оголошено перерву. Проте, будь-яких клопотань позивачем не заявлено та інших доказів не надано.

Крім того, висновки суду про необізнаність позивача про існування оспорюваного договору спростовується тими обставинами, що в листопаді 2007 року та протягом січня-лютого 2008 року ОСОБА_3 сплачувала кошти на виконання умов цього договору, чого в суді не заперечувала.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що достатніх підстав для задоволення позову не було.

У зв»язку із наведеним та відповідно до п.2 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Добробут» задовольнити. Рішення Коростишівського районного суду від 25 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до відділу державної виконавчої служби Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, Кредитної спілки «Добробут» про визначення недійсним кредитного договору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: