Справа № 643/7288/16-ц
Номер провадження 2/643/545/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить виселити відповідача з кімнати № 34 у будинку готельного типу № 11 по провулку Автострадному в м. Харкові (далі Кімната).

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником вказаної Кімнати, яку нею набуто у власність на підставі договору дарування, укладеного між нею (обдарованою) та ОСОБА_3 (дарувальником). В Кімнаті зареєстровані дві особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 До того, як позивач стала власником квартири, в ній проживали її дочка ОСОБА_3 та її колишній цивільний чоловік ОСОБА_2 Дочка позивача не проживає в даній квартирі більше року, тоді як відповідач, який не є членом її сімї, продовжує там проживати. На прохання переїхати проживати в інші житло відповідач відмовляється, а тому позивач вимушена була звернутись до суду з дійсним позовом.

Представником відповідача в судовому засіданні 27.04.2017 року заявлено клопотання про зупинення провадження в даній справі у звязку із неможливістю розгляду справи до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та поділ спільного майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що предметом даного позову є виселення ОСОБА_2 з Кімнати. З доданої до позову копії Договору дарування від 08.06.2016 року вбачається, що обєктом дарування ОСОБА_3 ОСОБА_1 є кімната № 34 у будинку готельного типу № 11 по пров. Автострадному в м. Харкові. В той же час, в провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 643/4155/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та поділ спільного майна, в якій ОСОБА_2 просить суд: 1) встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3, однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 10.05.2008 року по 01.06.2015 року; 2) в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, набутою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час спільного проживання однією сімєю, визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право приватної власності за кожним по 1/2 частині вказаної Кімнати; 3) визнати недійсним Договір дарування Кімнати, що був укладений 08.06.2016 року між ОСОБА_3 як дарувальником та ОСОБА_1 як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1089, та витребувати нерухоме майно 1/2 частину Кімнати з володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року відкрито провадження по вищевказаній справі. У разі задоволення судом позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 право власності на частку спірної кімнати, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення не буде підлягати задоволенню, а тому до розгляду зазначеної цивільної справи розглянути цивільну справу про виселення неможливо. Продовження розгляду справи про виселення ОСОБА_2 з спірної кімнати та прийняття рішення про його виселення, без врахування того, що ним поданий позов про визнання за ним права власності на частку спірної кімнати, призведе до істотного порушення конституційних прав ОСОБА_2 на житло та на власність, що є неприпустимим та достатньою мірою обґрунтовує необхідність зупинення провадження у справі.

Представник позивача заперечувала проти заявленого клопотання, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначила, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідача та його представника про виклик свідків, які до суду не зявлялись. В звязку з наведеним розцінила вказане клопотання як таке, що спрямовано на затягування розгляду справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення заявленого клопотання, суд керується наступним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Верховним Судом України в постанові від 01.02.2017 року по справі № 6-1957цс16 висловлено наступні правові позиції.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з частиною першою статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Вказані вище правові позиції Верховного Суду України є обовязковими для всіх судів.

З даним позовом до суду позивач звернулась 15.06.2016 року. Провадження у справі відкрито 06.07.2016 року.

В судовому засіданні 29.09.2016 року відповідачем було надано суду письмову заяву, в якій він зазначав, що брав Кредит на придбання Кімнати разом з ОСОБА_3 Також в судовому засіданні 29.09.2016 року, після початку судом розгляду справи по суті, відповідач надав пояснення, згідно яких Кімната у власність ОСОБА_3 придбавалась в кредит, який фактично був сплачений відповідачем, та він проживає в Кімнаті з дати її придбання ОСОБА_3 Також відповідачем було надано пояснення, згідно яких він проживав в цивільному шлюбі з позивачем.

З наданої представником відповідача позовної заяви, яка предявлена в цивільній справі № 643/4155/17, вбачається, що в обґрунтування позовних вимог про визнання права власності на частину Кімнати, ОСОБА_2 посилається в тому числі на ті ж самі обставини, які були ними зазначені в судовому засіданні в даній справі 29.09.2016 року, а саме на факт проживання однією сімєю з позивачем без шлюбу та факт виплати за рахунок спільних коштів кредиту, за рахунок якого ОСОБА_3 було придбано Кімнату.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 ознайомився із матеріалами справи 18.11.2016 року.

Між тим до суду із позовом, який розглядається в справі № 643/4155/17, представник ОСОБА_2 звернувся лише 28.03.2017 року, тобто більше ніж через 9 місяців з дати відкриття провадження в даній цивільній справі, та через 6 місяців після того, як в судовому засіданні в даній справі ОСОБА_2 в обґрунтування заперечень проти позову посилався на обставини, які в тому числі є підставою позову в справі № 643/4155/17.

Також суд враховує, що судові засідання в даній цивільній справі неодноразово відкладались у звязку з відповідними клопотання відповідача та його представника про допит свідків, які до суду не зявлялись, а також у звязку з доводами представника відповідача щодо неможливості явки в судове засідання та його відкладення.

Враховуючи наведене вище обставини в їх сукупності, складність даної справи, поведінку сторін та їх представників, важливість предмета позову для позивача, суд приходить до висновку, що задоволення клопотання та зупинення провадження призведе до порушення розумних строків розгляду даної цивільної справи, а відтак до порушення права позивача на доступ до правосуддя.

Крім того, суд враховує, що наявність спору про право власності, який за доводами представника відповідача має місце, не виключає можливості на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Так, сам по собі факт можливого визнання права власності на частину Кімнати за відповідачем в майбутньому на підставі рішення суду, що може бути ухвалено за наслідками розгляду цивільної справи № 643/4155/17, не може бути підставою для обмеження права позивача на захист його прав в даній цивільній справі, яке, як вбачається з доводів позовної заяви, ґрунтується на наявному у неї в даний час праві власності на Кімнату. Так само, можливе набуття відповідачем такого права в майбутньому, за наслідками вирішення цивільної справи № 643/4155/17, не може бути підставою для порушення розумних строків розгляду даної цивільної справи та зупинення в ній провадження.

За таких обставин підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 201, ст. 208-210 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_6, який діє в інтересахОСОБА_2, про зупинення провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, про виселення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.А. Крівцов