Справа № 185/4528/16-ц
Провадження № 2/185/168/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2017 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М. М.,

за участю cекретаря судового засідання Волошиної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку 'Приватбанк' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 липня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та надано платіжну картку з кредитним лімітом, встановленим банком, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, сплачувати суму процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками за користування кредитом, комісії та штрафів. У звязку з зазначеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 50419,85 грн. та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що дійсно отримував кредит та не заперечує проти стягнення тіла кредиту. Проти стягнення відсотків, пені та штрафів заперечує, оскільки має погане матеріальне становище та проблеми зі здоров'ям.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Згідно умов договору банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту, з встановленням процентної ставки на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню заборгованості шляхом внесення щомісячного платежу. Термін дії договору відповідає строку дії карти.

В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування.

Станом на 30 квітня 2016 року за відповідачем утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 50419,85, з яких: 7793,62 - заборгованість за тілом кредиту, 37037,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - фіксована частина штрафу, 2389,04 грн. - процентна складова штрафу, 2950 грн. - заборгованість за пенею. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком /а.с.4-7/.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що відповідач не повернув суму кредиту, та з урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом та відсотками.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення неустойки суд виходить з наступного.

За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідач не виконував належним чином зобов'язань за кредитним договором, порушив строки сплати щомісячних платежів.

Верховний Суд України 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 висловив правову позицію, яка за ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, де вказав, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів не ґрунтуються на вимогах закону, тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку 'Приватбанк' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" , заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2008 року, яка утворилась станом на 30 квітня 2016 року у сумі 47780 (сорок сім тисяч сімсот вісімдесят) грн. 81 коп., з яких: 7793,62 грн. заборгованість за кредитом, 37037,19 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2950 грн. пеня.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" судові витрати у сумі 1378 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_2