Справа № 203/4188/16-ц
Провадження № 2/0203/183/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання біржових угод недійсними

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання біржових угод недійсними. В обґрунтування позову з урахуванням змін та доповнень зазначено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення суду належала квартира АДРЕСА_1. 10 березня 2016 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_3 вказану квартиру. ОСОБА_3 стало відомо, що ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу та довіреності недійсними, з якого він дізнався, що між відповідачами укладались договори купівлі-продажу вказаної квартири у відповідності до яких ОСОБА_10 стверджує, що саме він є власником квартири. Позивач вважає, що вказані договори купівлі-продажу, зареєстровані в товарній біржі «Феміда» були укладені з порушення вимог законодавства і просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 грудня 1997 р., зареєстрований на товарній біржі «Феміда» за реєстраційним № 173, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 жовтня 1997 р., зареєстрований на товарній біржі «Феміда» за реєстраційним № 85 (а.с.2-3, 138-140, 149-153).

В судовому засіданні представник позивачів обставини викладені в позовній заяві підтримав, позов просив задовольнити в повному обсязі. Вказував, що на момент вчинення оспорюваних правочинів, договори щодо придбання на біржових торгах обєктів нерухомого майна вимагали оформлення в письмовій формі та підлягали нотаріальному посвідченню. Пояснював, що строк позовної давності для предявлення позову про визнання угод недійсним слід обчислювати з моменту, коли позивачі дізнались про їх існування. Представник позивачів також звертав увагу суду на те, що відомостей щодо третьої особи в Єдиному державному реєстрі не містяться.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вказував, що ОСОБА_5 є власником вказаної вище квартири на підставі договорів купівлі продажу, посвідчений на товарній біржі «Феміда» та зареєстрованих у встановленому порядку у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до Закону України «Про товарну біржу» угоди укладені на біржі, не потребують нотаріального посвідчення. Чинний на момент укладання спірних договорів Цивільний кодекс України 1963 року містив вимогу про обовязкове нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу житлових будинків, а не квартир. Крім того, спірні угоди не порушують права і законні інтересі позивачів, відповідач ніяких правочинів щодо відчуження спірного майна не вчиняв, майно вибуло з його володіння поза волею відповідача, на цей час в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_5П про витребування спірних квартир з чужого незаконного володіння та визнання недійсним правочинів щодо їх відчуження.

Інші відповідачі в судові засідання не зявились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судовому засіданні 02 лютого 2017 року ухвалою суду в залученні Товарної біржи «Феміда» до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог було відмовлено, оскільки згідно відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про юридичну особу з відповідним кодом ЄДРПОУ (а.с.170).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на праві особистої спільної часткової сумісної власності належали 55/100 квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05 червня 1995 року (а.с.60). Інша частина квартири, яка складається з 45/100 частини квартири на праві приватної часткової власності належала ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29 травня 1995 року (а.с.61). Дана квартира є квартирою спільного заселення (а.с.63).

22 грудня 1995 року між ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу, який був посвідчений 22 грудня 1995 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за реєстровим № 5784, за умовами якого ОСОБА_9 прийняв у дар від вказаних осіб 55/100 частини квартир № 2 в будинку № 4 по вул. Сєрова у м. Дніпропетровську (а.с.69)

Розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів управління житлового господарства від березня 1997 року № 68 на виконання рішення Кіровського районного суду від 01 квітня 1996 року було вирішено вважати анульованим розпорядження органу приватизації про передачу у власність ОСОБА_13В-І. частини комунальної власності квартири АДРЕСА_2, вважати недійсним свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_13В-І., вказану частину квартири прийняти на баланс державного житлового фонду (а.с.74)

З 13 жовтня 1997 року власником 45/100 частини квартири стала ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13 жовтня 1997 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів у відповідності до розпорядження від 13 жовтня 1997 року № 5/1319-97 (а.с.75)

23 жовтня 1997 року між ОСОБА_9 (надалі продавець) та ОСОБА_15, який діє по дорученню, посвідченому приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_16 22 жовтня 1997 року за реєстром № 2654 від імені ОСОБА_5 (надалі покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був укладений в виконання біржової угоди зареєстрованій в товарній біржі «Феміда» 23 жовтня 1997 року за № 85, у відповідності до якого покупець придбав у продавця 55/100 частини квартири № 2 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, будинок 4 (а.с.4-5).

04 грудня 1997 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7, який діє за себе та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_8 (надалі продавці) та ОСОБА_15, який діє по дорученню, посвідченому приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_16 22 жовтня 1997 року за реєстром № 2654 від імені ОСОБА_5 (надалі покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був укладений в виконання біржової угоди зареєстрованій в товарній біржі «Феміда» 04 грудня 1997 року за № 173, у відповідності до якого покупець придбав у продавців 45/100 частини квартири № 2 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, буд. 4 (а.с.6-7)

Договори купівлі-продажу від 23 жовтня 1997 року та від 04 грудня 1997 року були зареєстровані у Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації 16 лютого 1998 року (а.с. а.с. 5, 7)

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 лютого 2007 року власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу р. № 173 від 04 грудня 1997 р. та договору купівлі-продажу р. № 85 від 23 жовтня 1997 р. зареєстрованих на товарній біржі «Феміда» є ОСОБА_5 (а.с.83)

Як видно за наданих до суду копій документів, 03 квітня 2015 року між ОСОБА_5, від імені якого, по довіреності, посвідченої 02 квітня 2015 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_17 за реєстровим № 288 діяв представник та ОСОБА_18 був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_19, у відповідності до якого ОСОБА_18 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.107-108). Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 03 квітня 2015 року, власником вказаної квартири є ОСОБА_18 (а.с.109).

Представник відповідача ОСОБА_10 факт укладання вказаного договору заперечує, стверджує, що правочин вчинений за підробленими документами, з приводу чого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні. Крім того, до ОСОБА_10 суду предявлений позов про визнання вказаного договору недійсним та витребування квартири з чужого незаконного володіння.

Крім того, заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року у цивільній справі № 203/5308/15-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_18, третя особа ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за договором позички, звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено. Вирішено в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_18 за договором позики звернути стягнення на належну ОСОБА_18 квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на цю квартиру за ОСОБА_3 (а.с.117-120) 22 січня 2016 року рішення набрало законної сили (а.с.120)

10 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_20 за реєстровим № 377, у відповідності до якого ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 (Сєрова) в м. Дніпропетровську (а.с.165).

Наразі, спір про право власності на квартиру АДРЕСА_3 (Сєрова) в м. Дніпрі перебуває на розгляді у Кіровському районному суді м. Дніпропетровську. Разом з тим, вказана обставина не перешкоджає вирішенню по суті цивільної справи, яка розглядається з наступних причин.

Згідно ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу 1963 року (чинного в момент виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу України 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ст. 227 Цивільного кодексу 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про власність» (чинного в момент виникнення спірних правовідносин) об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 2 Закону України «Про власність» право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 19 січня 1996 року № 31/1056 затверджено Правила державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб (чинні в момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 6 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, який є додатком № 1 до вказаного наказу, передбачено, що до таких документів належать договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, тобто була чинною на момент укладання спірних договорів, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином суд приходить до висновку, що оцінка правомірності угод, за якими особа набула права власності на нерухоме майно, що було у встановленому порядку зареєстровано в органі державної реєстрації на той час бюро технічної інвентаризації, може бути здійснена лише за наявності для цього відповідних підстав.

Слід відзначити, що позивачі не були учасниками спірних правовідносин і обґрунтовують належність їм цього майна на підставі лише з 2015 року.

Згідно ст. 4 Цивільного кодексу 1963 року цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що незалежно від правомірності чи неправомірності набуття позивачами прав власності на квартиру АДРЕСА_1, ними не доведено, що спірні угоди між відповідачами порушують права чи законні інтереси позивачів. Позивачами також не надано доказів на підтвердження прав чи взагалі будь-яких майнових інтересів щодо вказаної квартири у 1997 році. Слід окремо зауважити, що свої права на майно позивачі навпаки обґрунтовують послідовним переходом права власності від одних власників до інших, у тому числі й за оспорюваними договорами.

Суд також виходить з того, що намагання позивачів визнати недійсними спірні угоди з метою позбавлення відповідача ОСОБА_21 матеріально-правової підстави для звернення до суду з позовом про витребування квартири з чужого володіння за подіями, що мали місце в 2015 2016 роках, не може розглядатись як законний інтерес оспорювання угод, вчинених у 1997 році.

При таких обставинах позов задоволенню не підлягає.

У звязку з відмовою в позові, на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись , ст. 15 Цивільного кодексу України 2003 року, ст.ст. 4, 41, 47 Цивільного кодексу України 1963 року, ст.ст. 2, 13 Закону України «Про власність», ст. 1 Першого протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 212, 213 - 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання біржових угод недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 06.02.2017р.

Суддя С.В. Єдаменко