Справа №2-4713/2009
Провадження №4-с/489/8/17
УХВАЛА

іменем України

17 лютого 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., представника стягувача ОСОБА_1, представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, розглянувши скаргу публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_3" на рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,

встановив:

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 грудня 2009 року по справі №2-4713/2009 стягнуто на користь ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_3" в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором та судові витрати на загальну суму 25670443 грн.44 коп.

На виконання вищевказаного рішення 23 листопада 2011 року видано виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_5

30 вересня 2016 року виконавчий лист із заявою про примусове виконання і копією довіреності надісланий через відділення УДППЗ "Укрпошта" цінним листом з описом вкладення на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби та отриманий останнім 05 жовтня 2016 року.

17 жовтня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 виконавчий лист повернуто заявнику без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4, ст.16, ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки надана світлокопія довіреності не завірена належним чином, а тому заява про прийняття виконавчого документа подана особою, що не уповноважена на здійснення відповідних дій.

Представником ПАТ "ПУМБ" оскаржено повернення виконавчого листа з тих підстав, що: виконавчий документ подано під час дії Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV до набрання чинності Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII, а тому останній не підлягає застосуванню; посилання державного виконавця на п.6 ч.4 ст.4, ст.16, ст.26 Закону №1404-VIII є хибними, а ПАТ "ПУМБ" не набуло статусу сторони виконавчого провадження; у повідомленні державного виконавця зазначено про представника АТ "Родовід Банк", який не має жодного стосунку до ПАТ "ПУМБ".

Відповідно до ч.5 ст.94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Відповідно до п.3 рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року по справі №18/183-97 конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідно до п.2 розділу ХІІ Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що заяву ПАТ "ПУМБ" про примусове виконання рішення було отримано державним виконавцем 05 жовтня 2016 року, тобто після набрання чинності Законом №1404-VIII, у нього були відсутні підстави для застосування Закону №606-XIV. При цьому здавання заяви про примусове виконання із виконавчим листом до відділення поштового зв'язку під час дії закону, який втратив чинність, жодним чином не впливає на необхідність його застосування після отримання такої заяви виконавцем, оскільки за змістом ч.2 ст.25 Закону №606-XIV державний виконавець повинен був винести постанову про відкриття виконавчого провадження саме з дня надходження до нього виконавчого документа. Аналогічні положення містить ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII, де зазначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки перехідні положення Закону №1404-VIII також не містять норм щодо можливості відкриття виконавчого провадження із застосуванням закону, який втратив чинність, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 правомірно розглянуто заяву про примусове виконання відповідно до закону, чинного на дату її надходження.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Оскільки виконавчий лист видано на користь ПАТ "ПУМБ", помилковим є викладене у скарзі твердження про ненабуття ПАТ "ПУМБ" статусу сторони виконавчого провадження.

За змістом ст.16 Закону №1404-VIII представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи. Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Відповідно до ч.3 ст.244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Оскільки заяву про примусове виконання було підписано представником ПАТ "ПУМБ", його повноваження мали бути підтверджені довіреністю, а не її копією. Долучення до заяви копії довіреності представника суперечить імперативним вимогам ст.16 Закону №1404-VIII, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для прийняття заяви про примусове виконання від представника, повноваження якого не підтверджені в передбаченому законом порядку.

Описка щодо зазначення імені представника в повідомленні державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу на правомірність прийнятого державним виконавцем рішення не вплинула, оскільки ним розглядалась отримана 5 жовтня 2016 року заява про примусове виконання, подана за підписом представника ПАТ "ПУМБ" із копією довіреності на останнього, що підтверджено під час розгляду скарги копією матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи, що оскаржуване рішення було прийняте державним виконавцем відповідно до закону, керуючись ст.383 Цивільного процесуального кодексу України, суд

постановив:

У задоволенні скарги відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя