Єдиний унікальний номер 243/7585/16-ц Номер провадження 22-ц/775/213/2017
Єдиний унікальний номер 243/7585/16-ц Головуючий у 1 інстанції Мірошниченко Л.Є.
Номер провадження 22-ц/775/213/2017 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О..

за участю секретаря Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, матері яка виховує дитину одна, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення, ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив, не витребував та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2016 року була стягнута компенсація за невикористану відпустку за 2015 рік, при цьому додаткова відпустка за 2014 рік не надавалась, компенсація не виплачувалась, в наказі від 23 травня 2014 року період, за який надано додаткову відпустку, не зазначений. 21 травня 2014 року вона зверталась за заявою про надання додаткової відпустки, але була вимушена покинути місто із-за бойових дій та повернулась лише в серпні 2014 року, з наказом про надання відпустки вона не була ознайомлена, тому даний наказ не є належним доказом. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що додаткова відпустка працівникам, які мають дітей надається в календарному році, а не за відпрацьований робочий рік.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Літвінов В.К. заперечував проти задоволення скарги.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що з 25 грудня 2009 року позивач працювала у відповідача до 20 лютого 2015 року, ОСОБА_1 має сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є ОСОБА_4, шлюб з яким розірвано 18 квітня 2008 року, протягом 2010-2013 року позивачу надавалась додаткова оплачувана відпустка як матері, що виховує дитину без батька, 21 травня 2014 року позивач звернулась з заявою про надання їй додаткової відпустки, наказом №108-в від 23 травня 2014 року ОСОБА_1 надано додаткову оплачувану відпустку на 10 календарних днів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач використала право на отримання додаткової відпустки як мати, яка виховує дитину без батька за 2010-2013 роки, за 2015 рік нею отримана компенсація за рішенням Апеляційного суду Донецької області, а в 2014 році позивач отримала додаткову щорічну відпустку за наказом №108-в від 23 травня 2014 року.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати

За змістом ч.1 ст.182 КЗпП України жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Аналогічне право на щорічну додаткову оплачувану відпустку передбачено ст. 19 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки".

За період роботи позивача нею були використані всі додаткові відпустки, як матері, яка виховує дитину одна - період 2010 - 2013 року позивачем не оспорюється, за 2015 рік - рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2016 року на користь ОСОБА_1 стягнута компенсація за невикористану додаткову відпустку за 2015 рік (арк..спр.11-12).

Звертаючись до суду з даним позовом (арк..спр.1-2) позивач просила стягнути компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2014 рік, як мати, яка виховує дитину в розмірі 1437,50 грн. та середній заробіток за час затримки на день ухвалення рішення суду.

Але з матеріалів справи виходить, що 21 травня 2014 року позивач зверталась до відповідача з заявою про надання, в тому числі, додаткової відпустки 10 календарних днів, як матері, яка виховує дитину одна (арк..спр.42).

Наказом по КП «Словміськводоканал» №108-в від 23 травня 2014 року (арк..спр.41) ОСОБА_1 надано, в тому числі додаткову оплачувану відпустку на 10 календарних днів з 10 по 19 червня 2014 року.

З табеля обліку використання робочого часу за червень 2014 року вбачається, що позивач в даний період часу перебувала у відпустці (арк..спр.43-46), заробітна плата за даний час нарахована та фактично сплачена 12 серпня 2014 року (арк..спр.68). З відомості нарахування коштів №672 на карткові рахунки співробітників за 12 серпня 2014 року (арк..спр.99-109) виходить, що нарахована за час відпустки заробітна плата в повному обсязі перерахована за картковий рахунок позивача, тобто під час розгляду справи достовірно встановлено, що позивачу надавалась додаткова відпустка за 2014 рік.

Таким чином посилання в апеляційній скарзі на те, що в даному наказі не вказано період, за який надана відпустка, як підстави для скасування рішення - необґрунтоване.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що позивач не використала додаткову оплачувану відпустку за 2014 рік спростовуються матеріалами справи.

В іншій частині доводи апеляційної скарги стосуються необ'єктивної оцінки доказів судом першої інстанції.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: