Справа № 589/3209/16-ц
Провадження № 2/589/67/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючої судді - Стародубцевої Л.О., з участю секретаря судового засідання Артеменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Сумської області, ОСОБА_4 про астановлення факту належності квартири померлій, усунення спадкоємця за законом від права на спадкування та визнання права власності на 1/2 частину квартири у порядку успадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив та просить суд:

1. Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування спадщини, що відкрилася після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_5, померлої 23.12.2015 року.

2. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку успадкування за законом на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5, померлій 23 грудня 2015 року.

3. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по справі.

Позивач посилаючись на ст. ст. 381, 392, 1220, ч. 5, 6 ст. 1224, 1261, 1263, 1266, 1268, 1269, 1270 ЦК України, Перелік правовстановлюючих документів на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомості, статтю 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позовні вимоги мотивує тим, що 21 лютого 2012 року померла тітка позивача, рідна сестра батька позивача - ОСОБА_6 - ОСОБА_7.

При своєму житті ОСОБА_7 мала на праві власності квартиру АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18 січня 2005 року, яке було видане органом приватизації КП ПВО «Енергія», що підтверджується копією даного свідоцтва доданою до даної позовної заяви.

Після її смерті відкрилась спадщина яку прийняла єдина спадкоємиця за законом першої черги - донька померлої ОСОБА_5 на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрованою та мешкала разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.

Однак, не встигнувши отримати Свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру - ОСОБА_5 померла 23 грудня 2015 року. На час її смерті разом з нею ніхто зареєстрованим не був та не мешкав.

Так як батьків, чоловіка та дітей (спадкоємців за законом першої черги) на час відкриття спадщини ОСОБА_5 не мала, як не мала і рідних братів та сестер, діда та баби (спадкоємців другої черги), то спадкоємцями за законом третьої черги є її дядько ОСОБА_6 (батько позивача) - та тітка ОСОБА_4 в рівних долях кожен, тобто по 1/2 частці спірної квартири.

ОСОБА_4 прийняла свою частку спадщини шляхом подання до приватного нотаріуса ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_8 заяви про прийняття спадщини. Батько позивача ОСОБА_6 на той час вже помер - 15 листопада 2014 року, а тому належну йому частину спадщини шляхом подання до приватного нотаріуса ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_8 заяви про прийняття спадщини прийняли позивач, та син батька позивача від першого шлюбу ОСОБА_2. Таке право на спадкування за правом представлення передбачене статтею 1266 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_4 перейшла у спадщину у порядку успадкування за законом 1/2 частина спірної квартири АДРЕСА_2, а позивачу та ОСОБА_2 по 1/4 частці даної квартири.

Після спливу шестимісячного строку, з моменту відкриття спадщини, позивач у відповідності до ст. 1297 ЦК України звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_8 з питанням отримання Свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, але отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка полягає у відсутності правовстановлюючого документа на спірну квартиру на імя спадкодавці - ОСОБА_5, а без цього відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, зазначена нотаріальна дія не може бути вчинена.

Виходячи з вищевикладеного, позивач є спадкоємцем який прийняв спадщину що відкрилась по смерті двоюрідної сестри позивача ОСОБА_5 за правом представлення батька позивача ОСОБА_6, однак оформити прийняття спадщини у вигляді частки квартири позивач не має можливості по причині відсутності реєстрації права власності на спадкову квартиру на імя спадкодавця.

Однак, в процесі розгляду справи, рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 міської ради, третя особа ОСОБА_9 про визнання факту належності померлій особі на праві власності квартири та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_5, яка померла 23.12.2015 року факт права власності в порядку спадкування за законом після померлої 21.02.2012 року ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3, в порядку спадкування за законом після померлої 23.12.2015 року племінниці ОСОБА_5.

Вказане рішення набрало законної сили 09.12.2016 року.

Крім цього, позивач вважає, що відповідач по справі ОСОБА_2 має бути позбавлений права на спадкування спадщини своєї двоюрідної сестри ОСОБА_5 у звязку із наступним:

Відповідно до частини 5 та 6 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права спадкування за законом, якщо буде встановлено що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві.

Так, ОСОБА_5 була інвалідом з дитинства та їй була встановлена 2 група інвалідності, щодо хвороби був встановлений діагноз «шизофренія».

Знаходилась під наглядом психіатра з 16.10.1980 року. Діагноз: шизофренія параноїдна форма, з наростаючим ефектом.

Відповідно до медичних виписок ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у наступні періоди:

1. Роменська лікарня:

- з 11.06.2013 року по 02.10.2013 року (виписка №1644/13);

- з 04.10.2013 року по 13.12.2013 року (виписка №2737/13);

2. Глухівська лікарня:

- з 16.12.2013 року по 18.02.2014 року (виписка №3533/13);

- з 14.04.2014 року по 25.09.2014 року (виписка №346);

- з 01.12.2014 року по 26.05.2015 року (виписка №1149);

- з 12.06.2015 року по день смерті 23.12.2015 року (виписка №520).

Таким чином, вдома за місцем свого мешкання ОСОБА_5 перебувала:

- в 2013 році - 5 днів;

- в 2014 році - 120 днів;

- в 2015 році - 16 днів.

Позивач та члени його родини на протязі багатьох років здійснювали догляд за ОСОБА_5, дбали про неї та утримували її.

Відповідач же ОСОБА_2 приїздив до міста Шостка, знав про стан ОСОБА_5, однак не надавав їй будь-якої допомоги, хоча завжди мав таку можливість.

Після смерті ОСОБА_5 позивач та його родина здійснили її поховання та провели поминальні обряди, відповідач же жодної участі в цьому не приймав і ніякого бажання робити це не проявляв.

Тобто, в даному випадку присутній той факт, що відповідач добре знав про стан здоровя своєї двоюрідної сестри ОСОБА_5, про те, що остання потребувала стороннього нагляду, але ніякого піклування щодо останньої відповідач не проявляв, станом здоровя не цікавився, ні фізичної ні моральної, а також матеріальної допомоги не пропонував та не надавав, що підтверджується відповідними документами та показами свідків.

Таким чином, у разі позбавлення відповідача ОСОБА_2 права на спадкування спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 - позивачу буде належати за спадком не 1/4, а 1/2 частка спірної квартири.

Відповідно до вартості спірної квартири, що зазначена у Довідці КП «ОСОБА_3 МБТІ», її вартість станом на 19.07.2016 року становить 72059 гривень.

Позивач та його представник ОСОБА_10, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, мотивуючи тими ж самими обставинами, пояснили, що саме після смерті матері, стан здоровя її дочки ОСОБА_5, погіршився та хвороба стала прогресувати, внаслідок чого, остання не могла самостійно себе забезпечувати всесторонньо.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_11, заперечують проти позову.

Зокрема ОСОБА_2, пояснив, що він проживає в ОСОБА_12 з 1986 року, є громадянином ОСОБА_12. На даний час мешкає в м. Хотьково Московської області. За фахом скульптор. Померла ОСОБА_7 є його хрещеною матірю. До 2012 року надавав допомогу, як хрещеній так і її дочці ОСОБА_5 ліками з ОСОБА_12. Він знав про те, що його сестра є психічно хворою.

Після 2012 року у звязку фінансовим станом допомогу надав рідко.

До 2012 року відносини з позивачем були нормальні, а потім зіпсувалися з особистих підстав бізнесу та на даний час взагалі не підтримують ніяких відносин.

Сестру ОСОБА_5, останній раз бачив в м. Шостка після припинення відносин з позивачем.

Після цього, він періодично надавав фінансову допомогу грошима 100 рублів російськими через свою тітку ОСОБА_4

Особисто сестра допомоги у нього не просила, вона перебувала на пенсії.

Вважає, що йому належить спадкове майно за законом. Про смерть ОСОБА_5 йому стало відомо тільки через декілька місяців від своєї тітки ОСОБА_4

Пояснив також, що своєю часткою у спадщині після смерті ОСОБА_5, має розпорядитися на користь тітки ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Сумської області в судове засідання не зявився, просить слухати справу без його участі, в рішенні покладається на розсуд суду, про що надав відповідну заяву.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника відповідача ОСОБА_3 міської ради, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін. Сторони не заперечують.

Відповідачка ОСОБА_4, та її представник - адвокат ОСОБА_13, заперечують проти позову, пояснили, що відповідач ОСОБА_2 до 2012 р. міг перебувати в Україні, та приїжджаючи до своєї матері в м. Дружбу, завжди відвідував тітку ОСОБА_4 У кожному разі коли у нього була фінансова можливість він переказував через ОСОБА_4 гроші для своєї хрещеної ОСОБА_5 ОСОБА_14, та хворої ОСОБА_5, а по приїзду надав гроші через ОСОБА_4 для передачі хворій ОСОБА_5, привозив гостинці.

Після 2012 року відповідач ОСОБА_2 мав фінансові труднощі, тому рідко приїзжав в Україну.

Пояснили також, що покази свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, та ОСОБА_18, свідчать, що хвора могла себе обслуговувати, не була позбавлена дієздатності, самостійно отримувала пенсію, торгувала на ринку садовою зеленню, молочними продуктами, які закупала в інших містах. Згідно показів лікаря, хвора добровільно проходила курс лікування та після отримання медичної допомоги у психіатричній лікарні поверталася до себе додому де проживала одна.

Обєктивно хвора отримувала допомогу від позивача та всіх родичів.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача пояснили наступне.

Так, свідок ОСОБА_19, пояснила, що вона є матірю позивачу. Перебувала у шлюбі з батьком відповідача ОСОБА_2, протягом 35 років.

Після смерті ОСОБА_7 в 2012 році, стан здоровя її хворої дочки ОСОБА_5 погіршився. Вона перебувала спочатку на 3-й групі, потім після смерті матері, на 2-й групі інвалідності. В наслідок прогресування хвороби вона дуже часто перебувала на лікуванні в психіатричних лікарнях м. Ромни та м. Глухова по 6-7 місяців, вдома знаходилася дуже мало.

Хвора проживала у себе вдома, вона та її син - позивач по справі по чотири рази на тиждень приходили до неї та надавали необхідну допомогу.

За час перебування її вдома вона потребувала сторонньої допомоги в приготуванні їжі, пранні, оскільки була небезпечність в користуванні газовим та водопровідними приладами, тому доводилося перекривати газ та воду.

Вона разом зі своїм чоловіком та сином ОСОБА_20 - позивачем по справі постійно контролювали її під час перебування її вдома.

В силу своєї хвороби накопичувала багато сміття в квартирі, тому приходилося часто прибирати квартиру.

Коли стан здоровя погіршувався (починалися галюцинації) доводилося терміново викликати швидку допомогу та супроводжувати її до психіатричної лікарні, і саме це забезпечував син - позивач по справі, а також вона разом з чоловіком приймали заходи для доставки її до психіатричної лікарні. Під час перебування в лікарні кожний тиждень була необхідність відвідування її в лікарні (м. Глухів та м. Ромни), забезпечення ліками, яких періодично не було в лікарні, а також забезпечення її продуктами харчування в силу її специфічного підвищеного харчування (не контрольоване харчування, постійно просила їсти), тому доводилося постійно купувати продукти харчування та доставляти до лікарні на що хвора дуже чекала їх приїзду з гостинцями - продуктами харчування та запитувала у них коли вони ще знову приїдуть до неї. Всі ці поїздки забезпечував саме позивач возив на автомобілі також свою матір та батька до лікарні.

На все це витрачались особисті кошти стороною позивача. Свої ж особисті кошти - пенсію хвора отримувала після проходження лікування.

По всім справам стосовно перебування хворої в лікарні лікарі та медперсонал телефонували саме сімї позивача.

ОСОБА_4, жодного разу не відвідала свою племінницю та говорила, що їй нічого не потрібно.

Поховання також було здійснено за кошти сімї позивача. Допомогу на поховання також отримала мати позивача - ОСОБА_19 На поховання було витрачено особистих коштів 2500 грн., на що є відповідні квитанції, за розтин трупу також було витрачено особисті кошти 360 грн., 100 грн., лабораторні дослідження, а також справлений поминальний обряд в лікарню (цукерки та печиво).

Коли їй з лікарні зателефонували про те, що ОСОБА_5, померла та її потрібно поховати, вона по телефону повідомила ОСОБА_4, та спитала як будуть здійснюватися похорони та де саме, на що ОСОБА_4 відповіла їй, щоб вона все вирішувала на власний розсуд, а чоловік ОСОБА_4, взагалі сказав, щоб вона не брала слухавку коли будуть телефонувати з лікарні.

Відповідач ОСОБА_2, приїжджав в м. Шостка в 2012 році, ще за життя матері ОСОБА_21, тобто за життя ОСОБА_21 ОСОБА_14 та приходив до свого батька, а після смерті батька в 2014 році взагалі не приходив до них. Ніякої допомоги хворій не надавав.

Покійна за життя говорила, що бачила брата в місті, однак до неї не підходив і нічого їй не давав. Ліки відповідач передавав ще за життя для матері ОСОБА_21 ОСОБА_14, а не для неї самої.

Питання про її недієздатність не вирішувалося, оскільки з розмови лікарів вони розуміли так, що хворій просто потрібні допомога та догляд.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22, пояснила, що вона працює вихователем обласного психоневрологічного центру, з 2003 року є сусідкою по квартирі, знала ОСОБА_21 ОСОБА_14, матір дочки ОСОБА_23, яка хворіла на психічну хворобу, як і її померла мати. Хвора проживала в квартирі одна. Вона не могла користуватися газо-електроприборами, тому була стурбована, що психічнохвора мешкає в квартирі одна, і з цього приводу для швидкого реагування під час погіршення стану здоровя (сиділа на вулиці, присутні ознаки страху, мова нерозбірлива, була роздягнена та без взуття), вона одразу телефонувала ОСОБА_19 її чоловіку чи сину.

З хворою ОСОБА_5, вона спілкувалася, запитувала де вона харчується на що хвора говорила: «їжу носить ОСОБА_19, а також вона сама ходить харчуватися до ОСОБА_19», тобто ОСОБА_19

Вона бачила, що до хворої приходили ОСОБА_19, її чоловік, прибирали квартиру від сміття, яке хвора зносила майже з всього міста, виводили тарганів, прали.

ОСОБА_4, бачила один раз після похорон хворої.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_24, пояснила, що вона працює завідувачем відділення Глухівської психіатричної лікарні з 2012 року.

Починаючи з 2013 року ОСОБА_25, неодноразово лікувалася з тривалим періодом, від 4-х до 5-ти місяців та їй призначалися психотропні препарати у звязку з прогресуючою хворобою на шизофренію параноїдної форми. З 2010 року ліки докупалися та забезпечувалися родичами. Хворій небезпечно було готувати їжу, прати, користуватися гостро-ріжучими та газо-електроприборами. Особисто не могла контролювати прийом ліків, які повинно було приймати 3 рази на день по 3-4 пігулки за один раз, була безініціативною. Лікування проходила добровільно.

Родичі, а саме: ОСОБА_19, її чоловік регулярно їздили до хворої в лікарню, привозили ліки, великі передачі - продукти харчування. Медичні працівники у разі необхідності телефонували саме цим родичам.

Після проходження курсу лікування також родичі: ОСОБА_19, її чоловік приїжджали та забирати хвору додому. Сама вона не могла існувати, а потребувала постійної допомоги. Хвора не признавалася недієздатною у звязку з не ініціюванням цього питання лікарями.

У разі необхідності за телефонним викликом лікаря родичі завжди вчасно прибували до лікарні, 2 рази на місяць.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_26, пояснила, що вона працює секретарем Гамаліївської сільради. Їй відомо, що після смерті матері ОСОБА_25 ОСОБА_14, саме сімя ОСОБА_19 та її чоловіка ОСОБА_24 опікалися за хворою ОСОБА_5 до дня смерті та здійснили її поховання.

ОСОБА_4, догляду не здійснювала, та весь час дякувала ОСОБА_19 за догляд хворої. Під час похорон ОСОБА_4, сказала, щоб до них покійну не привозили.

Сімя ОСОБА_19 часто їздили в Глухів відвідувати хвору. Їх син ОСОБА_20 возив на автомобілі матір та батька як в лікарню до хворої, так і на квартиру під час перебування хворої вдома.

Свідки ОСОБА_15, та ОСОБА_27, які є сусідами ОСОБА_4, пояснили, що вони спілкувалися з покійними ОСОБА_21 матірю та дочкою та були вхожі до них в квартиру. В 2010-2011 роках вони робили у них ремонт на кухні та в коридорі. ОСОБА_4, допомагала грошима за життя матері ОСОБА_5, а також ОСОБА_5 їздила до ОСОБА_4 За життя мати хворої ОСОБА_7 говорила, що допомагає грошима ОСОБА_2.

Після смерті матері, хвору ОСОБА_5 бачили в місті 1-2 рази, що вона на ринку продавала садову зелень, а також те, що їхала до ОСОБА_4

Свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, та ОСОБА_18, пояснили, що знали сімю померлих ОСОБА_5. Після смерті матері у 2013 році, але конкретно не памятають, ОСОБА_5 часто їздила до ОСОБА_4 обідати, на ринку продавала молочні продукти, які привозила з м. Конотоп та з м. Н-Сіверська, в розмові з нею, з вдячністю згадувала сімю ОСОБА_4

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, а саме: копію паспорту позивача, копію Свідоцтва про право власності на житло від 18 січня 2005 р. КП «Енергія», з якого вбачається, що квартира № 65, яка знаходиться за адресою пров. Депутатський, буд. № 12 належить на праві приватної власності ОСОБА_7, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7, з якого вбачається, що вона померла 21 лютого 2012 року, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 з якого вбачається, що вона померла 23 грудня 2015 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 з якого вбачається, що вона є дочкою ОСОБА_7, копію довідки ПП «Івушка-Шостка» від 21.01.2016 р. про те, що за адресою пров. Депутатський, буд. № 12 були зареєстровані по день своєї смерті: ОСОБА_7 та ОСОБА_5, копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.01.2016 р., копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_28, після державної реєстрації шлюбу 23.08.1969 р., значиться прізвище ОСОБА_7, копію свідоцтва про народження ОСОБА_28 з якого вбачається запис її батьків: ОСОБА_29 та ОСОБА_30, копію постанови приватного нотаріуса ОСОБА_8, від 11.07.2016 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії за відсутності правовстановчого документу на спірну квартиру, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6, померлого 15.11.2014 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 про запис його батьками: ОСОБА_29 та ОСОБА_30, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 про запис його батьків: ОСОБА_6 та ОСОБА_19, копію технічного паспорту на спірну квартиру з її технічними характеристиками, копію експертного дослідження на спірну квартиру, копію довідки КП «ОСОБА_3 МБТІ» про уточнення загальної площі квартири, копію рішення Шосткинського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року, яким визнано за ОСОБА_5, яка померла 23.12.2015 року факт права власності в порядку спадкування за законом після померлої 21.02.2012 року ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_3, яке набрало законної сили 09.12.2016 року, лікарські картки хворої ОСОБА_5, копію свідоцтва про народження сина позивача ОСОБА_31, 2008 р. копію з облікової картки до військового квитка позивача про те, що позивач строкову службу не проходив за станом здоровя та копію виписки з медичної картки позивача про захворювання, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності двокімнатної квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5, померлій 23 грудня 2015 року, в порядку успадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_7, померлої 21.02.2012 року, що підтверджується копією рішення Шосткинського міськрайонного суду від 16 листопада 2016, яке набрало законної сили 09.12.2016 року.

В судовому засіданні встановлено, що спадковим майном після смерті ОСОБА_5, померлої 23 грудня 2015 року, є двокімнатна квартира АДРЕСА_4.

Установлено факт, що померла ОСОБА_5, доводилась двоюрідною сестрою позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2.

Предметом судового спору є питання про усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Частина 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови , якщо таке право на спадкування існує.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу.

Даною нормою чітко встановлено, що суб'єкти наступної черги спадкоємців одержують право на спадкування у разі усунення від права на спадкування суб'єктів попередньої черги. Таким чином, суб'єктам наступної черги спадкоємців і належить право вимоги (право позову) про усунення від права спадкування.

Дане право не виникає автоматично, а за певних умов, які передбачені ч. 5 ст. 1224 ЦК України, ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Зібрані по справі докази, що також не оспорюються сторонами по справі, свідчать про те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1980 року хворіє на психічну хворобу, а з 1987 року офіційно під наглядом лікаря з діагнозом: шизофренія параноїдна форма з наростаючим дефектом, внаслідок чого була інвалідом 2-ї групи, постійно перебувала на обліку у лікаря психіатра та у звязку з погіршенням стану здоровя була направлена на стаціонарне лікування у психіатричні лікарні:

1. Роменська лікарня:

- з 11.06.2013 року по 02.10.2013 року (виписка №1644/13);

- з 04.10.2013 року по 13.12.2013 року (виписка №2737/13);

2. Глухівська лікарня:

- з 16.12.2013 року по 18.02.2014 року (виписка №3533/13);

- з 14.04.2014 року по 25.09.2014 року (виписка №346);

- з 01.12.2014 року по 26.05.2015 року (виписка №1149);

- з 12.06.2015 року по день смерті 23.12.2015 року (виписка №520).

Таким чином, вдома за місцем свого мешкання ОСОБА_5 перебувала:

- в 2013 році - 5 днів;

- в 2014 році - 120 днів;

- в 2015 році - 16 днів.

Аналіз медичних виписок свідчить про те, що хвора мала прогресуючу хворобу, постійно потребувала медичної допомоги, починаючи з 2013 року направлялася лікарем психіатром у стаціонарне лікування у звязку з погіршенням стану здоровя: «не спить, дратлива, збуджена, висловлює маячні ідеї відносин, відчуває галюцинації, за собою не доглядає».

В судовому засіданні встановлено, що близькі родичі, в тому числі й відповідач по справі ОСОБА_2, достовірно знали про хворобу ОСОБА_5, яка постійно потребувала не тільки медичної допомоги, перебуваючи вдома, приймаючи підтримуюче лікування, а й побутової допомоги (готування їй їжі, купування ліків, прання, прибирання в квартирі та контролю за її поведінкою в побуті).

Згідно медичних виписок, опікується хворою дружина покійного брата.

З пояснень лікаря психіатра ОСОБА_24, завідуючої відділенням Глухівської психіатричної лікарні, вбачається, що починаючи з 2013 року ОСОБА_5 ОСОБА_23, неодноразово лікувалася з тривалим періодом, від 4-х до 5-ти місяців та їй призначалися психотропні препарати у звязку з прогресуючою хворобою на шизофренію параноїдної форми з наростаючим дефектом. З 2010 року ліки докупалися та забезпечувалися родичами. Хворій небезпечно було готувати їжу, прати, користуватися гостро-ріжучими та газо-електроприборами. Особисто не могла контролювати прийом ліків, які повинно було приймати 3 рази на день по 3-4 пігулки за один раз, була безініціативною. Лікування проходила добровільно.

Родичі, а саме: ОСОБА_19, її чоловік регулярно їздили до хворої в лікарню, привозили ліки, великі передачі - продукти харчування. Медичні працівники у разі необхідності телефонували саме цим родичам. Після проходження курсу лікування також родичі: ОСОБА_19, її чоловік приїжджали забирати хвору додому. Сама вона не могла існувати, а потребувала постійної допомоги. Хвора не признавалася недієздатною у звязку з не ініціюванням цього питання лікарями.

У разі необхідності за телефонним викликом лікаря вказані родичі завжди вчасно прибували до лікарні, 2 рази на місяць.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що хвора, починаючи з 2013 року, а саме протягом останніх двох з половиною років в наслідок тяжкої хвороби, не могла, оскільки була не спроможна, самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, яка саме надавалася стороною позивача.

Вказані обставини підтверджуються як медичними виписками, показами лікаря-психіатра, свідками ОСОБА_19, ОСОБА_22, та ОСОБА_26, які у відповідних частинах співпадають з поясненнями позивача та матеріалами справи.

Суд, враховуючи поведінку відповідача ОСОБА_2, зазначає, що відповідач розумів та усвідомлював про необхідність надання допомоги хворій на психічну хворобу двоюрідній сестрі та в судовому засіданні пояснював, що таку допомогу він періодично надавав через свою тітку ОСОБА_4, під час приїзду до своєї матері в Україну в Сумську область. Проте, ніяким чином не надав суду ніяких доказів цьому. Доводи відповідача зводяться в основному періоду до 2012 року про що також свідчив сам відповідач.

Після 2012 року з пояснень відповідача вбачається, що він внаслідок свого фінансового забезпечення та утрудненим вїздом в Україну не мав можливості надавати таку допомогу.

Однак, відповідачем будь-яких доказів цьому також не надано, з яких би вбачались наявні обставини, які перешкоджали йому надавати постійну допомогу.

Тобто, при одночасному розумінні, що сестра потребує постійної допомоги та піклування, проте, поставився до неї байдуже, проявляв постійну бездіяльність в цьому.

Так, відповідачем не надано в якості доказів про надання допомоги та заходів піклування про свою двоюрідну сестру, які б на думку суду свідчили про наявне вчинення дій про надання допомоги та піклування.

Посилання відповідача на фінансову, соціальну неспроможність та на віддаленість проживання не підтверджено ніякими доказами, а саме довідкою про його доходи чи про їх відсутність, про склад сімї, наявність утриманців, листи чи інші повідомлення, адресовані спадкодавцю з відміткою про їх вручення, офіційні листи до лікарняних установ, де тривалий час лікувалася хвора, які б свідчили про запити щодо її нужденності, а також до органів місцевої влади, депутатів, сусідів і інших осіб, які б свідчили про здійснення заходів щодо надання допомоги та піклування, посилання переказів, які б свідчили, що вони стосуються саме для хворої, про те, що він за свій рахунок вирішував чи намагався вирішувати питання про здійснення заходів підтримки стосовно одинокої хворої, яка постійно потребувала сторонньої допомоги про наймання сторонню людину для надання сторонньої допомоги спадкодавцю.

Таким чином відповідач свідомо самоусунувся від забезпечення підтримки та допомоги спадкодавцю, тобто ухилення характеризується умисною бездіяльністю щодо надання допомоги та піклування хворої.

Посилання на свідків: ОСОБА_27, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, та доводи відповідачки ОСОБА_4, не співвідносяться з встановленими в судовому засіданні обставинами справи та спростовуються вказаними вище матеріалами справи та показами вищезазначених свідків.

Покази свідків ОСОБА_27, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, відповідачки ОСОБА_4, свідчать про обставини ще за життя матері хворої ОСОБА_7

Доводи відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_32, про те, що сестра не просила у нього допомоги, суд не приймає до уваги, враховуючи психічний стан хворої, яка за станом здоровя потребувала всесторонньої уваги, піклування та допомоги.

Посилання ОСОБА_4, та її представника адвоката ОСОБА_13, про те, що хвора не була позбавлена дієздатності, пенсію отримувала особисто та з показів свідків вбачається, що вона підторговувала на ринку деяким продуктами, суд зазначає, що з показів лікаря психіатра вбачається, що питання позбавлення дієздатності не ініціювалося лікарями, проте лікарі зазначали про те, що хвора за станом здоровя потребує постійної допомоги та контролю як медичної так і побутової та не може сама самостійно забезпечити всесторонні умови свого життя, а таку допомогу їй надавали родичі з боку позивача.

Той факт, що хвора отримувала пенсію, слід врахувати, що такі дії вчинялися лише після її періодичного лікування.

Посилання на обставини, що хвора підторговувала на ринку деяким продуктами, слід зазначити, що свідки чітко не памятають точного року до якого відносяться ці можливі обставини, а тому судом не приймаються.

Та обставина, що хвора добровільно виявляла бажання пройти курс лікування, ще не свідчить про те, що хвора не потребувала допомоги та піклування, оскільки ця обставина не є безумовною складовою у сукупності з іншими обставинами.

Крім цього, факт обєктивної допомоги хворій саме стороною позивача не заперечувався і стороною відповідача.

Таким чином, на думку суду позивачем доведений обставини за яких відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_32 має бути усунутий від спадкування за законом відносно спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавиці.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_32 на користь позивача ОСОБА_2 ОСОБА_20 підлягають стягненню судовий збір пропорційно уточненим позовним вимогам, а саме 1102 грн.40 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 60, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 381, 392, 1220, ч. 5, 6 ст. 1224, 1261-1265, 1263, 1266, 1268, 1269, 1270, 1216, 1223, 1258-1259 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", суд,-

ВИРІШИВ:

1. Уточнений позов задовольнити.

2. Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування спадщини, що відкрилася після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_5, померлої 23.12.2015 року.

3. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку успадкування за законом на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5, померлій 23 грудня 2015 року.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 1102 грн. 40 коп.

Вступна та резолютивни частини проголошені в судовому засіданні.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Сумської області через ОСОБА_3 міськрайсуд шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особам, які не були присутніми під час проголошення рішення суду, протягом цього строку з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

У разі оскарження рішення, якщо воно не було скасованим, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_33