АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/1146/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/535/К/17 суддя Чумак Т.А.
Категорія - 81 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛ А

Іменем України

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа - Територіальний сервісний центр 1245 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Апостоліського районного управління юстиції.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

скаржник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, яку уточнив у листопаді 2016 року (а.с. 80-83) та зазначив, що у травні 2016 року він мав намір зняти з обліку належні йому транспортні засоби - автомобілі «Ауді-6» та «Мерседес», однак у Територіальному сервісному центрі № 1245 Регіональний сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (надалі - Територіальний сервісний центр №1245)йому повідомили, що на його майно накладено заборону відчуження. Під час звернення до вказаного сервісного центру йому пояснили, що арешт накладено Відділом державної виконавчої служби Апостоліського районного управління юстиції (надалі - ВДВС Апостолівського РУЮ; на теперішній час - Апостолівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області). У ВДВС Апостолівського РУЮ йому пояснили, що дійсно, згідно матеріалів виконавчої служби, є відмітка про арешт та заборону відчуження рухомого майна ОСОБА_2 з 2003 року по ухвалі Апостолівського районного суду Дніпропетровської області, але у якій справі - не відомо, при цьому йому було роз'яснено, що жодного виконавчого провадження відносно нього у відділі не має. Після цього він звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області із відповідним запитом, де йому роз'яснили, що відомостей про справи відносно нього або заборони на його ім'я в суді не має.

Враховуючи, що в даних ВДВС Апостолівського РУЮ та Територіальному сервісному центрі № 1245 містяться відомості про арешт та заборону відчуження належного йому майна, просить визнати протиправними дії державного виконавця щодо арешту його майна та скасувати арешт як незаконний, оскільки арешт майна вчинений без акта опису майна та виконавчого провадження, зобов'язавши ВДВС Апостолівського РУЮ зняти арешт з усього рухомого майна, яке йому належить.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_2 на дії державної виконавчої служби.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу начальник Апостолівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Представники заінтересованих осіб Територіального сервісного центру №1245 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області та Апостолівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, скаржника ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі, дав їм належну оцінку і відповідно до вимог матеріального та процесуального закону обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги.

Відповідно до положень ст.ст.1, 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до положень ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, діє або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст.ст. 11, 15 ЦПК України ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на цивільний захист.

Захист же цивільних справ - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Крім того, ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, ОСОБА_2 належними та допустимими доказами мав, перш за все, довести наявність дій державного виконавця, які порушують його права, і лише після доведення факту порушення його прав, вимагати усунень цих порушень від винних осіб в судовому порядку.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, згідно комп'ютерної бази АІС Дніпро ДАІ на зареєстровані за ОСОБА_2 транспортні засоби було накладено арешт, про що у вказану базу 02.01.2004 року співробітником Апостолівського ВРЕР ДАІ було внесено інформацію (а.с. 34). При цьому, відомостей щодо виконавчого документа, органу, який його видав, та інших відомостей в базі АІС Дніпро ДАІ не міститься (а.с. 99-100).

Згідно алфавітного покажчика до виконавчих документів ВДВС Апостолівського РУЮ за 2003 рік у відділі перебувало виконавче провадження № 2519-м, де боржником зазначено ОСОБА_2, у графі «характер стягнення» зазначено «арешт авто Мазда Е 2200». Згідно вимог до заповнення алфавітного покажчика на 2003 рік відомостей щодо назви виконавчого документа, органу, який його видав, та інше не вносилося.

При цьому, на виконанні Апостолівського РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області відсутнє виконавче провадження, у якому ОСОБА_2 являється боржником.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів про вчинення державними виконавцем ВДВС Апостолівського РУЮ (на теперішній час - Апостолівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) дій щодо накладення у 2003 році арешту на рухоме майно ОСОБА_2, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги останнього на дії державного виконавця.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими матеріалами справи та поясненнями сторін, суд перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону, ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: