Справа № 336/6935/16-Ц
пр.№ 4-с/336/9/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду Голубкова М.А., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області , -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року представник скаржника ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, уточненою в процесі розгляду, на бездіяльність Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

В скарзі зазначає, що на підставі виконавчого листа № 2-3163 від 21.01.2010 p., що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя Шевченківським ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження № 17063047.

В рамках цього виконавчого провадження Шевченківським ВДВС був накладений арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1

11 червня 2010 р. державним виконавцем вказаного ВДВС було винесено постанову про закінчення названого виконавчого провадження. Виконавчий документ направлено в Орджонікідзевський ( перейменовано у Вознесенівский) ВДВС ЗМУЮ.

07.07.2012 р. головний державний виконавець Орджонікідзевського (перейменовано у Вознесенівский) ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_3, отримавши з Шевченківського ВДВС виконавчий лист, прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № 33296206 на підставі виконавчого листа № 2-3163 від 21.01.2010 p., що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

У вказаному виконавчому провадженні ОСОБА_1 має статус боржника, а стягувачем є Полтавський АБ «Полтава Банк».

26.06.2015 р. державним виконавцем Рясною Анастасією Сергіївною, прийнята постанова, якою зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу, та роз'яснено, що повторно його можливо пред'явити для виконання у строк до 26.06.2016 р. Разом з цим, стягувач не пред'явив повторно виконавчий лист у відведений строк.

Вважає, що за таких умов, в рамках виконавчого провадження № 33296206, вже ніякого виконання рішення бути не може, оскільки стягувач не скористався своїм правом повторно надати на виконання виконавчий лист у передбачений строк та просить суд, визнати неправомірною бездіяльність Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області щодо не зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 в судовому засіданні частково наполягав на задоволенні скарги, просив її задовольнити в частині зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_1

Державний виконавець заперечував проти задоволення скарги в частині визнання дій виконавчої служби незаконними та вирішення скарги в частині зняття арешту віднесла на розсуд суду.

Дослідивши матеріали скарги заслухавши пояснення сторін суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення скарги виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 383 ЦПК України Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами скарги, на підставі виконавчого листа № 2-3163 від 21.01.2010 p., що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя Шевченківське ВДВС ЗМУЮ відкрило виконавче провадження № 17063047.В рамках цього виконавчого провадження Шевченківським ВДВС був накладений арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 Наявність арешту підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 73348603 від 18 листопада 2016 p.), яка є офіційним документом в силу положень ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

11 червня 2010 р. державним виконавцем вказаного ВДВС було винесено постанову про закінчення названого виконавчого провадження. Виконавчий документ направлено в Орджонікідзевський (на сьогоднішній день перейменовано у Вознесенівский) ВДВС ЗМУЮ. Це підтверджується листом Шевченківського ВДВС вих. № 17172/7 від 13 грудня 2016 p.

07.07.2012 р. головний державний виконавець Орджонікідзевського (перейменовано у Вознесенівский) ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_3, отримавши з Шевченківського ВДВС виконавчий лист, прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № 33296206 на підставі виконавчого листа № 2-3163 від 21.01.2010 p., що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

У вказаному виконавчому провадженні ОСОБА_1 має статус боржника, а стягувачем є Полтавський АБ «Полтава Банк».

26.06.2015 р. державним виконавцем Рясною Анастасією Сергіївною, прийнята постанова, якою зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу, та роз'яснено, що повторно його можливо пред'явити для виконання у строк до 26.06.2016 р. Разом з цим, стягувач не пред'явив повторно виконавчий лист у відведений строк.

За таких умов, в рамках виконавчого провадження № 33296206, вже ніякого виконання рішення бути не може, оскільки стягувач не скористався своїм правом повторно надати на виконання виконавчий лист у передбачений строк.

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а, відповідно до ч.І ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

У ч. 4 ст. 59 діючого на сьогодні Закону наводяться випадки при настанні яких, арешт знімається державним виконавцем. А в ч. 5 ст. 59 Закону встановлено, що в всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, (і діючому на момент повернення виконавчого документа Законі точно такі ж норми були наведеш у ст. 60).

За таких умов, слід звернути увагу, що арешт майна відповідно до ч. 1 ст, 56 діючого на сьогодні Закону застосовується для забезпечення реального виконання рішення. (В діючому на момент повернення виконавчого документа Законі, точно така ж норма була у ч. 1 ст. 57).

Однак в рамках вказаного вище виконавчого провадження, вже ніякого виконання рішення бути не може, оскільки стягувач не скористався своїм правом повторно надати на виконання виконавчий лист у відведений строк (про це прямо вказано в листі ВДВС від 07.11.2016 p.). А тому арешт в цій ситуації суперечить вимогам Закону, адже його застосування дозволяється виключно з метою забезпечення виконання рішення.

Так, Вищий господарський суд України, 05 жовтня 2016 року по справі № 906/1291/13 прийняв постанову якою залишив в силі рішення судів нижчих інстанцій, які визнали незаконною бездіяльність органів ВДВС щодо відмови знімати арешт з майна після повернення виконавчого документу та зобов'язали зняти арешт. По тій справі, ВГСУ вказав, що: колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірними висновки господарських судів попередніх інстанцій про те, що положення Інструкції з організації примусового виконання рішень не суперечать cm. ст. 47, 60 Закону України "Про виконавче провадження" і не забороняють органу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа саме стягувачу.

Також вказано, що: При цьому, відсутність норми закону/ яка б прямо зобов'язувала державного виконавця зняти арешт з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", не спростовує того факту, що існуюча заборона на стягнення коштів з боржника виключає здійснення виконавчого провадження шчяхом примусового виконання рішення органами виконавчої служби, в результаті чого накладення арешту на майно боржника, як заст забезпечення реального виконання рішення, втрачає свою правову сутність, с Необгрунтованим та таким. що поруиіує права боржника.

Беручи до уваги той факт, що обовязок зняття арешту з майна боржника при повернені виконавчого документа стягувачу прямо Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, а також той факт, що оскільки стягувач не скористався своїм правом повторно надати на виконання виконавчий лист у передбачений строк, а наявність арешту перешкоджають ОСОБА_1 вільно користуватись своїм майном, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення скарги.

Враховуючи викладене керуючись 383, 321,386,293 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задовольнити частково.

Зобов'язати Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1, накладеного Шевченківським відділом державної виконавчої служби ЗМУЮ, в рамках виконавчого провадження № 17063047 по виконанню виконавчого листа № 2-3163 від 21.01.2010 p., що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом пяти днів з дня її проголошення, а особам які не були присутні під час її проголошення, протягом пяти днів з дня отримання копії.

Суддя Голубкова М.А.