Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 10 червня 1998 року перебувала з відповідачем у шлюбі, у якому вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року шлюб розірвано. На теперішній час донька проживає разом з нею в АДРЕСА_2 відповідач не надає їй коштів на утримання дитини. У даний час її та дитини матеріальне становище є важким. Вона отримує близько 3 тис. грн заробітної плати, на її утриманні знаходяться обоє батьків, які є пенсіонерами та інвалідами, тому на кожного члена сім'ї припадає близько 750 грн, що менше прожиткового мінімуму.

Ураховуючи доходи відповідача, які за 2015 рік складали приблизно 15 тис. грн щомісяця, вважала, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 5 тис. грн щомісяця.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Установлено, що сторони з 10 червня 1998 року перебували у шлюбі, у якому мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивач з донькою зареєстровані та проживають у АДРЕСА_3, відповідач - у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз положень СК України щодо аліментних зобов'язань батьків відносно своїх неповнолітніх дітей свідчить про те, що стягнення коштів на утримання дитини в судовому порядку необхідне у тому випадку, коли батько чи матір ухиляються від обов'язку утримувати дитину або виконують такий обов'язок неналежно.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач належним чином виконує батьківські обов'язки з виховання та матеріального утримання своєї неповнолітньої доньки, щомісяця надає доньці грошові кошти у розмірі 2 тис. грн, які витрачаються нею на власні потреби. Крім того, відповідач особисто несе всі витрати з утримання будинку, в якому проживає дитина, що визнано сторонами в справі.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зазначав, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати свою неповнолітню доньку чи виконує такий обов'язок неналежно.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова