У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яку 24 жовтня 2015 року було затоплено мешканцями квартири № 34 за вказаною адресою, власником якої є ОСОБА_4

Внаслідок залиття квартири їй було завдано майнову шкоду в розмірі 14 128 грн 08 коп.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 14 128 грн 08 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 14 128 грн 08 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що залиття належної позивачу квартири, яке мало місце 24 жовтня 2015 року, сталося з квартири, власником якої є ОСОБА_4, тому остання має відшкодувати завдану залиттям шкоду, розмір якої доведено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що їй було завдано майнової шкоди внаслідок неправомірних та винних дій ОСОБА_4, оскільки на момент залиття квартири позивача, у квартирі № 34 проживав ОСОБА_5 Крім того, у акті обстеження квартири від 24 жовтня 2015 року не відображено причини залиття квартири та відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2007 року є власником квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2.

Згідно з актом обстеження квартири АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2015 року члени комісії встановили у квартирі наступні пошкодження: у вбиральні розмокло пластикове покриття стін та стелі, шахти з водопровідними трубами; у ванній кімнаті розмокло пластикове покриття стін та стелі, замкнув та перегорів вентилятор витяжки, згоріли галогенові лампочки, у дзеркалі із підсідкою перегоріли лампочки, пошкоджено саме дзеркало;

укоридорі розмокли обої на стінах, двері викривило, стеля у жовтих плямах, ламіноване покриття здулося; у вітальні розмокли обої на стінах, стеля у жовтих плямах, ламінат на підлозі розмок та здувся.

З довідки житлово-будівельного кооперативу № 61 від 5 листопада 2015 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_5

Відповідно до технічного висновку від 19 грудня 2015 року вартість завданої ОСОБА_3 шкоди внаслідок залиття водою квартири АДРЕСА_1 становить 14 128 грн 08 коп.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України.

Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, на що суди уваги не звернули.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, у порушення положень ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув та дійшов до передчасного висновку про те, що позивачем не доведено, що залиття сталось внаслідок винних дій відповідача, оскільки без належних правових підстав не врахував надані ОСОБА_3 доказита те, що відповідачем не надано жодних доказів відсутності його вини у завданні шкоди позивачу, що є його процесуальним обов'язком згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик