Номер провадження 2/754/457/17
Справа №754/3794/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2017 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29.01.1970 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. 14.02.2002 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого заповіла своєму чоловіку ОСОБА_4 належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою в по АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї дружини шляхом догляду за земельною ділянкою, житловим будинком, садом, парканом, які знаходяться за вказаною адресою, в зв»язку з чим на підставі ст.549 ЦК УРСР спадщина визнається належною йому - ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. Заповіту на користь будь-кого із спадкоємців ОСОБА_4 не складав.

Як зазначає позивач, він та відповідач ОСОБА_2 є синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та є спадкоємцями ОСОБА_4 першої черги за законом. Із дотриманням строків, передбачених законодавством, вони звернулись до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. 06.04.2009 року йому (позивачу) було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частини квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4

Позивач вказує на те, що через смерть ОСОБА_4 не встиг оформити правовстановлюючі документи на належні йому житловий будинок із надвірними будівлями та земельною ділянкою по АДРЕСА_2 успадковані ним від дружини.

25.12.2014 року він (позивач) звернувся із повторною заявою до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про надання постанови про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно. 14.02.2015 року нотаріусом П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В. винесено постанову вих. № 521/02-14/1 про відмову у видачі такого свідоцтва.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач відмовився від прийняття спадщини ОСОБА_2 шляхом написання нотаріально посвідченої заяви на його (позивача) користь, позивач вважає, що йому належить вказане спірне нерухоме майно з часу відкриття спадщини, тобто з 25.10.2013 року. В зв»язку з цим позивач просить задовольнити його вимоги та визнати за ним право власності на майно в порядку спадкування за законом - житловий будинок, житловою площею 58кв.м із надвірними будівлями та земельною ділянкою, загальною площею 0,294га, що розташовані в селі АДРЕСА_2 та межує із земельними ділянками з кадастровим номером НОМЕР_2 та НОМЕР_3

В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_6 не з»явились, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника (а.с.7 т.2).

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про визнання позову, в якій також просить розглядати справу в його відсутність (а.с.1 т.2).

Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.01.1970 року (а.с.17, 18, 32 т.1).

14.02.2002 року ОСОБА_3 заповіла належну їй на праві приватної власності земельну ділянку та розташований на ній будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_3 своєму чоловіку ОСОБА_4 (а.с.59 т.1).

Зазначене майно належало ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 21.05.1994 року Яблунівською сільською радою, та державного акту про право приватної власності на землю, виданим Яблунівською сільською радою 23.05.2001 року (а.с.19-24 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла (а.с.18 т.1).

Згідно акту, складеному мешканцями АДРЕСА_3 29.03.2012 року, після смерті ОСОБА_3 її чоловік ОСОБА_4 протягом 1,5 року своїми діями фактично прийняв спадщину шляхом догляду за будинком, земельною ділянкою, встановленням паркану, доглядом за садом, підтримуванням добросусідських відносин із сусідами та іншими односельцями (а.с.27 т.1).

Відповідно до довідки № 210 від 04.04.2012 року, виданої виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради, чоловік померлої ОСОБА_4 дійсно фактичними діями прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом догляду за земельною ділянкою, житловим будинком, садом, парканом, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, і на момент її смерті належали ОСОБА_3 (а.с.28 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер (а.с.29 т.1).

22.04.2004 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.70 т.1).

13.07.2004 року з аналогічною заявою звернувся позивач ОСОБА_1 (а.с.71 т.1).

06.04.2009 року позивач та відповідач повторно звернулись до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з аналогічними заявами (а.с.78-79 т.1).

06.04.2009 року позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 1/8 частину квартири АДРЕСА_1, що належала померлому ОСОБА_4 (а.с.88).

26.05.2009 року аналогічне свідоцтво отримав відповідач ОСОБА_2 (а.с.89).

12.10.2012 року відповідач надав до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про те, що на спірне нерухоме майно він не претендує, оскільки вважає, що позивач фактично прийняв спадщину, який і має її отримати в натурі (а.с.33 т.1).

25.12.2014 року позивач звернувся з заявою до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про надання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії у формі видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та розташований на ній будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 у спадковій справі щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 (а.с.101 т.1).

14.02.2015 року постановою державного нотаріуса П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демчик В.В. позивачу було відмовлено у видачі такого свідоцтва в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого на вказаний житловий будинок та земельну ділянку (а.с.102 т.1).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_5.

Як визначено ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Також, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4, як спадкоємець за заповітом, після смерті своєї дружини фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, однак відповідне свідоцтво не отримав, що унеможливлює отримання спадщини після його смерті позивачем, як його спадкоємцем за законом, який фактично прийняв цю спадщину після смерті батька. Також, суд враховує і відмову відповідача від отримання у спадщину спірного нерухомого майна, викладену ним в заяві від 12.10.2012 року. Крім того, суд приймає і визнання відповідачем вимог позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 174, 179, 212, 214 ЦПК України, ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.1296, 1297 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4) право власності на майно в порядку спадкування за законом - житловий будинок, житловою площею 58кв.м із надвірними будівлями та земельною ділянкою, загальною площею 0,294га, що розташовані в селі АДРЕСА_2 та межує із земельними ділянками з кадастровим номером НОМЕР_2 та НОМЕР_3

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: