Провадження № 2/761/1575/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що, отримавши ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2013р. Позивачка дізналась про відкриття провадження у справі № 753/13820/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до неї, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення суми заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, в ході розгляду якої з'ясувалось, що між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_2 було укладено Договір про іпотечний кредит від 20.02.2008р. № 1741. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 20.02.2008р. № б/н відповідно до якого Банку передали в іпотеку майно: квартиру АДРЕСА_1. 17.12.2012р. між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк», який є правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір № б/н про передачу прав за договорами забезпечення, на підставі якого останнє звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з метою стягнення суми заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. Водночас, Боржника про відступлення прав не повідомляли. Відповідно до додатку до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 214 серія ФК від 18.09.2008р., ТОВ «Кредитні ініціативи» мають право здійснювати вичерпний перелік фінансових послуг, а саме: Фінансовий лізинг: Надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; Надання поручительства; Надання гарантій; Факторинг. Позивач вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не мають право здійснювати діяльність щодо відступлення права вимоги за договорами забезпечення фізичних осіб, оскільки у переліку фінансових послуг, які може надавати вказане Товариство такі послуги відсутні. Водночас, Договір про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012р. між ПАТ «Промінвест банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» неможливо віднести до договору факторингу, оскільки пунктом 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009р. № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009р. за № 373/16389 до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами, зокрема набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, в той час як відповідно до Договору забезпечення, позичальником та поручителем виступають саме фізичні особи. У зв'язку з тим, що набуття з боку ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржників - фізичних осіб було вчинено без отримання відповідної ліцензії, вказані дії є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», і тому, Договір про передачу прав вимоги за договорами забезпечення від 17.12.2012р. не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, і тому відповідно до ст. 215, 227 ЦК України є недійсним.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Маліновської В.М. від 12.09.2016р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.20).

ТОВ «Кредитні ініціативи» подано заперечення на позовну заяву (а.с.34-40), в яких зазначено, що неповідомлення боржника про заміну кредитора тягне наслідки для останнього лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору. Проте, Позивач після відступлення прав вимоги, не проводила погашення ні первинному кредитору, ні ТОВ «Кредитні ініціативи». Не направлення боржникам повідомлення про відступлення не є перешкодою для реалізації права кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти заявлених вимог кредитора. Окрім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєстроване як фінансова установа Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18.09.2008р. № 1121 за реєстраційним № 13102248, що підтверджується відповідним Свідоцтвом. У Додатку до зазначеного Свідоцтва зазначені види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства, зокрема надання послуг факторингу. Чинне законодавство України не містить імперативної норми щодо отримання ліцензії на право зайняття факторинговою діяльністю. Водночас, ТОВ «Кредитні ініціативи», отримавши право грошової вимоги за кредитним договором до боржника, придбав фінансовий актив у юридичної особи (а не у фізичної). Ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги, іншими словами, законодавець не виключає безпосередньо фізичних осіб з переліку осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу. Таким чином, оскільки ЦК України не містить обмежень щодо особи права вимоги грошових коштів, до якої відступлене за договором факторингу, і має вищу юридичну силу, ніж розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009р., яким таке обмеження встановлено, то на думку Відповідача-2, застосовується ЦК України, оскільки Розпорядження № 231 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.

В судовому засіданні представник Позивача - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 510 (а.с.41-46), за умовами якого ОСОБА_1 як майновий поручитель ОСОБА_2 за кредитним договором № 1741 від 20.02.2008р. згідно якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 930 000,00 грн. строком по 19.02.2018р. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 16,0 відсотків річних, комісійної винагороди за обслуговування кредиту, передбаченої п.3.4. Кредитного договору, або на строк та зі сплатою відсоткової ставки, які будуть вказані в додатковій угоді (погодженні) до вказаного вище кредитного договору, - передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 3-х кімнат, загальною площею 105,80 кв.м., житловою площею 60,00 кв.м.

Відповідно до п.5.1. Іпотечного договору у разі порушення основного зобов'язання та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Позичальнику та Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: - за рішенням суду; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (п.5.4. Іпотечного договору).

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Цедент за Договором) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Цесіонарій за Договором) було укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1423 (а.с.9-15), за умовами якого у зв'язку з передачею (відступленням) Кредитного портфелю за Договором відступлення Цедент, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передає Цесіонарію Права, що передаються - всі існуючі права Цедента за Договорами забезпечення станом на Дату набрання чинності, а також майбутні права за такими договорами, у тому числі (але не виключно) без обмеження: а) всі права вимагати належного та своєчасного дотримання, здійснення та виконання кожним Поручителем всіх його зобов'язань за Договором забезпечення, стороною якого він виступає, b) всі права на грошові суми, які підлягають одержанню Цедентом від Поручителя як компенсація або відшкодування збитків за Договорами забезпечення, с) права вимагати сплати будь-яких сум, що сплачуються чи підлягатимуть сплаті за Договорами забезпечення або у зв'язку із Договорами забезпечення, d) права звернення стягнення на Заставлене майно у відповідності до Договорів забезпечення; та зобов'язується передати Цесіонарію Договори забезпечення, а Цесіонарій приймає та набуває Права, що передаються, та зобов'язується прийняти Договори забезпечення.

Згідно Додатку до Договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги зокрема за Іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 від 20.02.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 510 (а.с.16-17).

Як зазначила Позивачка, ані ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ані ТОВ «Кредитні ініціативи» не повідомили її про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором. Окрім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» не мають право здійснювати діяльність щодо відступлення права вимоги за договорами забезпечення фізичних осіб, оскільки у переліку фінансових послуг, які може надавати вказане Товариство такі послуги відсутні. Водночас, Договір про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012р. між ПАТ «Промінвест банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» неможливо віднести до договору факторингу, оскільки пунктом 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009р. № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009р. за № 373/16389 до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами, зокрема набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, в той час як відповідно до Договору забезпечення, позичальником та поручителем виступають саме фізичні особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України , до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, на підставі Договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012р., укладеного між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1423, відбулась заміна кредитора (Іпотекодержателя) за зобов'язаннями по Іпотечному договору від 20.02.2008р., укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 510. Новим Кредитором (Іпотекодержателем) за зобов'язаннями по Іпотечному договору від 20.02.2008р. в результаті відступлення прав вимоги стало ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015р. у справі № 6-979цс15.

Серед іншого, судом встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєстроване як фінансова установа, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серія ФК № 214 від 22.09.2008р., виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України на підставі Розпорядження Комісії від 18.09.2008р. № 1121, реєстраційний номер 13102248, код фінансової установи 13 (а.с.47).

Згідно Додатку до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» як фінансова компанія має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства наступні фінансові послуги: - фінансовий лізинг, - надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, - надання поручительств, - надання гарантій, - факторинг (а.с.48).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Статтею 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції станом на 17.12.2012р.) відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема господарська діяльність із надання фінансових послуг.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Відповідно до п.11 ч. 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

За ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до п.п.6-8 Розділу І Положення про Державний реєстр фінансових установ, затверджений Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003р. № 41, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 11.09.2003р. за № 797/8118 (далі - Положення) юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру.

Документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво (додаток 1).

Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та/або дозволу.

Пунктами 2-4 Розділу XI Положення передбачено, що у разі внесення фінансової компанії до Реєстру Нацкомфінпослуг оформлює та видає заявнику додаток до Свідоцтва встановленої форми згідно з додатком 2 до цього Положення.

У додаток до Свідоцтва відповідно до встановлених законодавством обмежень на суміщення діяльності з надання певних видів фінансових послуг Нацкомфінпослуг вносить такі види послуг: надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; фінансовий лізинг; факторинг; надання поручительств; надання гарантій; надання позик; залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів.

Після отримання Свідоцтва та додатка до нього фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до Свідоцтва та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що ТОВ «Кредитні ініціативи» мають право надавати фінансові послуги зокрема факторингу на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та Додатку до нього без необхідності отримання відповідного дозволу/ліцензії.

Відповідно до п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» від 03.04.2009р. № 231, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009р. за № 373/16389, до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): 1) фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; 2) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; 3) отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положеннями ч. 4 статті 8 ЦПК у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує акт законодавства, який має вишу юридичну силу.

Водночас, анi Цивільний кодекс України, ані Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб, щодо яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Тобто, законодавець не виключає фізичних осіб з кола осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу.

Статтею 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Згідно з п. 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070/2011, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (v017p710-02) (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, судом встановлено, що норми розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» суперечать нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в частині визначення обмежень щодо кола суб'єктів, що можуть виступати боржниками у факторингу, відтак зазначене розпорядження не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Окрім того, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 352 від 06.02.2014 внесені зміни до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231, якими виключено пункт 1, що встановлював сукупність операцій з фінансовими активами, які відносяться до фінансової послуги факторингу, зокрема, і в частині визначення боржниками лише суб'єктів господарювання.

Отже, набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржників - фізичних осіб є правомірним.

Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, як встановлено судом при укладенні Договору про передачу прав вимоги за договорами забезпечення, укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 17.12.2012р. сторонами в момент вчинення правочину додержано вимог, необхідних для його чинності і передбачених Цивільним кодексом України.

Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору про передачу прав вимоги за договорами забезпечення від 17.12.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1423, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 203, 215, 512, 513, 514, 516, 517, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 21, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Положення про Державний реєстр фінансових установ, затверджений Розпорядженням Державної окмісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003р. № 41, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 11.09.2003р. за № 797/8118, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 222, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним договору, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: