Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/749/13-ц Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/505/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2013 року по справі за позовом Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - Державна фінансова інспекція в Запорізькій області, про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради звернулося до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позову Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради зазначало, що ревізійною групою відділу інспектування у сфері послуг Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області з 31.03.2011р. пo 18.04.2011р. та з 16.05.2011р. по 27.05.2011р. було проведено ревізію фінансово - господарської діяльності Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради.

В результаті перевірки складено Акт № 060/0009 від 27.05.2011 року ревізії фінансово - господарської діяльності Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради за період з 01.07.2008р. по 01.03.2011р., яким встановлено порушення п. 3.3.10.1 ДБН Д.1.1-1-2000 - завищення вартості машин і механізмів. Внаслідок зазначеного порушення бюджету міста Бердянська завдано матеріальну шкоду в розмірі 22 591,82 грн. Порушення допущено з вини колишнього начальника УКГ ВК БМР ОСОБА_3, яким підписано акт приймання виконаних підрядних робіт форми № КБ-2в за серпень 2010 року на суму завищення 22 591,82 грн.

ОСОБА_3 працював на посаді начальника Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради з 01.02.2010р. по 24.11.2010р. Відповідно до п. 2.9 Посадової інструкції начальника Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради саме начальник керує виробничо-господарською та фінансово-економічною діяльністю. Тому саме ОСОБА_3 підписав документ виробничо-господарської діяльності Управління акт № 1/2 приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2010р., роботи за цим актом прийняв до оплати також ОСОБА_3

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. 133 КЗпП України, ст. 1166 ЦК України позивач просив суд зобовязати ОСОБА_3 відшкодувати збитки, нанесені бюджету м. Бердянська, в сумі 22 591,82 грн.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2013 року позов Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь бюджету м. Бердянська матеріальну шкоду в сумі 22 591,82 грн. та судовий збір в розмірі 330 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд, керуючись ст. 1166 ЦК України, виходив з доведеності заявлених позовних вимог.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Суд першої інстанції вирішив справу на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом із тим, ст. 1166 ЦК України регламентує загальні підстави відшкодування шкоди, відповідно до яких обов'язок її відшкодування настає при завданні шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної чи юридичної особи, при яких дії заподіювача шкоди є неправомірним і між настанням шкоди та цими діями є причинний зв'язок.

Спірні правовідносини регулюються положеннями КЗпП України з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 з подальшими змінами "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" визначено, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Приписами ст. 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням міського голови м. Бердянська Запорізької області № 22-к від 01.02.2010р. ОСОБА_3 було призначено на посаду начальника управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради з 01.02.2010р. (а.с. 15).

Відповідно до п.п. 2.9, 2.10 Посадової інструкції начальника управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради, з якою відповідач був ознайомлений 01.02.2010р., начальник управління забезпечує реалізацію наступних функцій: керує у відповідності з діючим законодавством виробничо - господарською та фінансово - економічною діяльністю підприємства; вирішує питання відносно фінансово - господарської діяльності підприємства, доручає ведення окремих напрямків діяльності іншим працівникам (а.с. 11-13).

06.07.2010р. між ТОВ «Майстер-Сервіс» в особі директора ОСОБА_4 (виконавець) та Управлінням комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради в особі начальника управління ОСОБА_3 (замовник) було укладено договір підряду № 23 на виконання робіт з капітального ремонту кладовища № 2 на земельній ділянці м. Бердянськ відповідно до затвердженого замовником кошторису. Договірна ціна робіт, які доручені виконавцю за цим договором, складає 249 997 грн. (а.с. 7-8).

25.08.2010р. ОСОБА_3 підписав акт № 1/2 приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2010р. відповідно до договору підряду № 23 від 06.07.2010р. (а.с. 9-10).

З акту Контрольно - ревізійного управління в Запорізькій області № 060/0009 від 27.05.2011 року ревізії фінансово - господарської діяльності Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради за період з 01.07.2008р. по 01.03.2011р. вбачається, що проведеним співставленням актів приймання виконаних підрядних робіт, підсумкових відомостей до них за вересень-грудень 2008р., липень-вересень 2009р. та серпень-жовтень 2010р. (договори від 24.09.2008 № 93, від 31.03.2009 № 18, від 18.12.2008 № 143, від 06.07.2010 № 23) щодо найменування, обсягів та вартості машин і механізмів з даними актів здачі-приймання робіт (надання послуг), подорожних листів за аналогічний період встановлено в порушення п. 3.3.10.1 ДБН Д.1.1-1-2000 завищення вартості машин і механізмів у загальній сумі 27 640,48 грн. (єдиний податок 4 871,06 грн.), у тому числі: у 2008 році 200,96 грн., у 2009 році 4 223,76 грн., у 2009 році 623,94 грн., у 2010 році 22 591,82 грн.

Внаслідок зазначеного порушення бюджету міста Бердянська завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 27 640,48 грн.

Порушення допущено з вини: колишнього начальника УКГ ВК БМР ОСОБА_5, яким підписані акти приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в за жовтень 2008 року № 1, за липень 2009 року № 2 та за вересень 2009 року № 4 на суму завищення 5 048,66 грн., колишнього начальника УКГ ВК БМР ОСОБА_3, яким підписано акт приймання виконаних підрядних робіт форми № КБ-2в за серпень 2010 року № 1/2 на суму завищення 22 591,82 грн. (а.с. 31-37).

Примірник вказаного акту № 060/0009 від 27.05.2011 року вручено начальнику Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 10.06.2011 року (а.с. 37).

Відповідно довідки Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області № 060/0030 від 21.04.2011 року зустрічної звірки на предмет документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ТОВ «Майстер-Сервіс» та Управлінням комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради за період з 01.07.2008р. по 01.03.2011р., проведеним вибірковим співставленням актів приймання виконаних підрядних робіт, підсумкових відомостей до них за вересень-грудень 2008, липень-вересень 2009 та серпень-жовтень 2010 року щодо найменування, обсягів та вартості машин і механізмів з даними актів здачі-приймання робіт (надання послуг), подорожних листів за аналогічний період встановлено завищення вартості машин і механізмів у загальній сумі 27 640,48 грн. (в тому числі єдиний податок) (а.с. 18-21, 22-25).

За змістом ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 3 ст. 60 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 138 КЗпП України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що завищення вартості машин і механізмів є наслідком саме винних протиправних дій відповідача (порушення покладених на нього трудових обов'язків), а зазначені вище акт № 060/0009 від 27.05.2011 року та довідка № 060/0030 від 21.04.2011 року не є підставами звільнення від доказування згідно вимог ст. 61 ЦПК України.

Отже, правові підстави для відшкодування відповідачем шкоди відповідно до положень ст.ст. 130, 133, 134, 138 КЗпП України відсутні. Висновки суду про доведеність позивачем наявності умов для покладення на ОСОБА_3 матеріальної відповідальності спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову необхідно відмовити з мотивів, викладених вище у цьому рішенні.

Також колегія наголошує, що розглянувши спір, судом не враховано, що строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України.

Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються статтею 233 КЗпП України, відповідно до положень якої для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Як зазначалося вище, акт Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області № 060/0009 ревізії фінансово - господарської діяльності Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради за період з 01.07.2008р. по 01.03.2011р. було складено 27.05.2011 року, примірник вказаного акту вручено начальнику Управління 10.06.2011 року, тоді як з позовом до ОСОБА_3 позивач звернувся 24.01.2013р. (а.с. 2-4), тобто з пропуском установленого статтею 233 КЗпП річного строку для звернення в суд з відповідним позовом, жодних поважних причин пропуску строку позивач не зазначає, поновити строк звернення не просить.

Ухвалюючи рішення, колегія суддів не визнає пропуск установленого статтею 233 КЗпП річного строку для звернення в суд з позовом самостійною підставою для відмови у позові, проте, наголошує, що суд не врахував пропуск позивачем вказаного строку.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 02 березня 2016 року № 6-1263цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Крім того, на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню з позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанцій в розмірі 252,34 грн. (а.с. 150).

Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду оплачується, виходячи з 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позову) за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2013 року становить 1 147 грн.

Отже, судовий збір за подачу цієї апеляційної скарги з урахуванням 110 % ставки дорівнює 252,34 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2013 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради відмовити.

Стягнути з Управління комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 252 (двісті пятдесят дві) грн. 34 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: