Провадження №2/389/1109/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2017 року Знамянський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

при секретарі Баланюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені залу суду міста Знамянка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на житлове приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні її майном шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області, який вона отримала у спадщину за заповітом після смерті свого брата ОСОБА_4, померлого 26.02.2015. З 16.03.2002 у даному будинку зареєстрована ОСОБА_2, а з 13.02.2015 також зареєстрована ОСОБА_3 Проте, з квітня 2015 року ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не проживають у її будинку, речей не зберігають, участі в утриманні майна не беруть. З огляду на зазначене, вона вважає відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Оскільки реєстрація відповідачів у її будинку перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своїм майном, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона не виганяла з будинку ОСОБА_2 та її неповнолітню онуку, а пропонувала перейти проживати до іншої кімнати цього ж будинку, оскільки нею здійснювався ремонт. Не заперечувала при цьому, що просила відповідача на майбутнє шукати інше житло для проживання.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_2, відповідно до рішення виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області від 17.01.2014 №16, є опікуном неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2. Зареєстрована ОСОБА_2 за даною адресою з 2002 року з дозволу колишнього власника ОСОБА_4, з яким проживала однією сімєю як чоловік і дружина. Відносини з ОСОБА_1, яка успадкувала будинок після смерті свого брата ОСОБА_4, не склалися, що змусило її разом з неповнолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, наприкінці квітня 2015 року залишити будинок №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області. У звязку з цим, вони вже більше року не проживають за адресою своєї реєстрації. Будь-якого житла у власності ОСОБА_2 не має.

Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області в судовому засіданні заперечував проти визнання ОСОБА_2 втратившою право користування житловим приміщенням в будинку №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області. Зазначив, що ОСОБА_2 являється опікуном свої онуки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована також за цією адресою і вони повинні проживати за однією адресою. Будинком №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області вони не користуються з поважних причин, так як власник ОСОБА_1 не давала можливості їм проживати у вказаному будинку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, встановив наступне.

З технічного паспорту, виготовленого станом на 27.10.2015, вбачається, що власником будинку №29 по вул.Рози Люксембург у м.Знамянка Кіровоградської області з 1983 року був ОСОБА_4 (а.с.10-14). Після смерті 26.02.2015 ОСОБА_4 спадщину, а саме вказаний будинок, отримала ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.12.2015 (а.с.7). Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.01.2017 підтверджує, що право власності ОСОБА_1 на будинок №29 по вул.Рози Люксембург (нині вул.О.Теліги) у м.Знамянка Кіровоградської області зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.91).

З будинкової книги, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, та довідки, виданої Знамянським РС УДМС України в Кіровоградській області, вбачається, що по вул.Рози Люксембург (ОСОБА_6),29 у м.Знамянка Кіровоградської області з 16.03.2002 зареєстрована ОСОБА_2, з 28.01.2014 зареєстрована ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 13.02.2015 зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.8-9, 21, 64-67).

На підставі рішення виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області від 17.01.2014 №16, ОСОБА_2 є опікуном неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50).

В акті обстеження житлового будинку по вул.О.Теліги,29 у м.Знамянка Кіровоградської області від 17.11.2016 вказано, що зареєстровані за даною адресою ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не проживають за адресою своєї реєстрації з початку квітня 2015 року, їх речі та одяг відсутні (а.с.15).

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомили про те, що відповідач ОСОБА_2 їм говорила про неможивість проживання у будинку по вул.О.Теліги,29 у м.Знамянка після смерті ОСОБА_4 у звязку з неприязненими стосунками з сестрою померлого ОСОБА_1, яка успадкувала вказаний будинок.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив лише факт проживання ОСОБА_2 з її онукою по вул.Харківській,90.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, згідно з якими власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З аналізу вказаної норми вбачається, що при вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника житла права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 з 13.02.2015 з дозволу власника житла ОСОБА_4 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, але не проживає за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, що нею не заперечується.

За таких обставин, зважаючи на положення ч.4 ст.174 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що вона втратила право користування даним житловим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що відовідач ОСОБА_2 була зареєстрована у спірному будинку у встановленому законом порядку за згодою власника будинку ОСОБА_4 та проживала там тривалий час. Залишила місце свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 лише після смерті ОСОБА_4 наприкінці квітня 2015 року, забравши всі свої речі. На даний час разом з онукою проживать у найманому будинку, іншого житла не має. Повертатися до вказаного будинку не намагалася. Будь-яких доказів перешкоджання ОСОБА_1 у користуванні нею спірним будинком суду не надала.

За таких обставин, враховуючи зміну власника спірного будинку, недоведеність поважної причини непроживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації понад один рік, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення вимог позивача і в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, ст.ст.29, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на житлове приміщення, задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні її майном шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право на житлове приміщення в будинку №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_10