233 № 233/701/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Франчук А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить встановити факт смерті ОСОБА_2, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Макіївка Донецької області помер її чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть було видане установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій території України, у неї відсутня можливість зареєструвати факт смерті чоловіка в органах реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті потрібно для реєстрації факту смерті та отримання свідоцтва про смерть.

Представник заявника ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про повне підтримання вимог ОСОБА_1 та про розгляд справи у його відсутність.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч.2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4).

Судом встановлено, заявником у даній справі є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1, виданим 16 грудня 1997 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУУМВС України в Донецькій області (а.с.10).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 18 грудня 1971 року (а.с.12) 18 грудня 1971 року Кіровським районним ЗАЦС зареєстрований шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За твердженням заявника, ІНФОРМАЦІЯ_3 в Україні в м. Макіївка Донецької області помер її чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підтвердження даного факту заявником суду надані:

- дублікат лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, № 1236 від 12 листопада 2016 року, виданий Міським патологоанатономічним бюро м. Макіївки (а.с.15);

- дублікат довідки про причину смерті та довідка про причину смерті ОСОБА_2 № 1236 від 12 листопада 2016 року (а.с.15,16);

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого 12 листопада 2016 року Макіївським міським відділом ЗАЦС (а.с.17);

- копія договору № 3428 від 12.11.2016 року про організацію та проведення поховання ОСОБА_2 (а.с.18);

- копія товарного чеку на придбання ритуальних товарів (а.с.19);

-фототаблиця із зображенням могили ОСОБА_2 (а.с.20).

Даючи оцінку допустимості дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 1236 від 12 листопада 2016 року та копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2, як документам, що видані установою та органом на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті ОСОБА_2 для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1 суд, як виняток, приймає до уваги надані дублікат лікарського свідоцтва про смерть та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та оцінює їх в сукупності з фототаблицею могили ОСОБА_2, копіями документів на організацію та проведення поховання, а також довідкою про причину смерті ОСОБА_2, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Макіївки Донецької області Україна, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть чоловіка.

Тож, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.257-1, ст. 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити, встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Троїцьке Петропавліського району Дніпропетровської області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Макіївка Донецької області Україна.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш