РІШЕННЯ

іменем України

13 лютого 2017 рокуСправа №451/1125/16-ц
Провадження № 2/451/28/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретаря судового засідання Крикавської М.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом Радехівської районної спілки споживчих товариств до Радехівської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області та ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту та визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року до суду звернувся представник позивача голова Радехівської районної спілки споживчих товариств із позовом до Радехівської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області та ОСОБА_2, відповідно до вимог якого просить звільнити з-під арешту будівлю кафе «Українські страви», що розташована по вулиці Шкільна,17 у с.Бабичі Радехівського району Львівської області та визнати недійсним договір купівлі-продажу №б/н від 10.02.2016 року, укладений 10 лютого 2016 року між Радехівською районною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_2.

В обґрунтування вимог представник позивача посилається на обставини, що 10 лютого 2016 року між Радехівською районною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_2 був укладений Попередній Договір купівлі-продажу нерухомого майна №б/н.

У пункті 1.1 цього Договору купівлі-продажу зазначено, що сторони зобовязуються у строк до 31 вересня 2016 року укласти договір купівлі-продажу 53/100 частин нежитлової будівлі кафе «Українські страви» площею 136,2кв.м., що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, с.Бабичі, вул.Шкільна,17, що належить на праві власності Радехівській РССТ.

На виконання підпункту 1.3.1. Попереднього Договору купівлі-продажу, з метою підготовки документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна було встановлено, що Радехівською державною нотаріальною конторою вчинено заборону на відчуження приміщення кафе «Українські страви» с.Бабичі, вул.Шкільна,17.

09.03.2016 року Радехівська районна спілка споживчих товариств звернулася до Радехівської державної нотаріальної контори із листом №18 про зняття заборони на приміщення кафе «Українські страви» с.Бабичі, вул.Шкільна,17, однак 11 березня 2016 року нотаріусом було надано відповідь №72/01-16, в якій містилося повідомлення, що відповідно до пункту 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 Лист №18 від 09.03.2016 року не є підставою для зняття заборони відчуження нерухомого майна.

У подальшому 29 липня 2016 року Радехівська РССТ звернулася із листом до ОСОБА_2, з пропозицією розірвати за згодою обох сторін Попередній Договір купівлі-продажу нерухомого майна №б/н від 10.02.2016 року, однак остання в розірванні договору відмовила, у звязку з відсутністю підстав.

Під час зясування причин внесення заборони на відчуження майна, було встановлено, що 05.06.1997 року був укладений Договір застави між Акціонерно-комерційним банком «Україна» та Правлінням Радехівська райспоживспілка і такий 05.06.1997 року посвідчений державним нотаріусом Радехівської державної нотаріально контори ОСОБА_3, при цьому зареєстрований в реєстрі за №1097/97.

05.12.2006 року за №4163820, реєстратором - Радехівською державною нотаріальною конторою було внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за №1, згідно якого вбачається, окрім іншого і тип обтяження, зокрема заборона.

Також позивач зазначає, що із листа Львівського державного нотаріального архіву №2485/01-21 від 03.12.2015 року вбачається, що в Алфавітній книзі заборон Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області за 1986-2000р.р. міститься запис щодо внесення даних про заборону відчуження нерухомого майна, однак без посилання на документи, що стали підставою для накладання такої заборони.

Будівля кафе «Українські страви» загальною площею 254,8 кв.м., що розташована у с.Бабичі по вулиці Шкільна,17 належала Радехівській РССТ в цілому на праві колективної форми власності на підставі рішення виконавчого комітету Вузлівської сільської ради від 13.05.1997 року №37, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.08.2007 року виконавчим комітетом Вузлівської сільської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Державним комунальним підприємством Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації від 16.08.2007, номер витягу: 15609693.

17 грудня 2007 року Радехівська РССТ відчужила Вузлівській сільській раді 47/100 частин нежитлової будівлі (кафе «Українські страви»), площею 118,6 кв.м., що знаходиться по вулиці Шкільна,17 в с.Бабичі Радехівського району.

Із посиланням на норми статті 28 Закону України «Про заставу» та статті 609 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що зобов'язання Радехівської РССТ перед банком припинені, оскільки Акціонерно-комерційний банк «Україна» ліквідовано, як юридичну особу, без покладання на іншу юридичну особу прав та обовязків ліквідованої юридичної особи.

Також позивач вказує, що захистити своє право власності та звільнити нерухоме майно з під арешту в позасудовому порядку неможливо.

Так, в силу вимог пункту 5 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Однак, Акціонерно-комерційний банк «Україна», як кредитор подати відповідне повідомлення не може у звязку із його ліквідацією, як юридичної особи.

Вважає, що необхідним та достатнім документом для зняття заборони відчуження цегляного будинку (кафе), що знаходиться у с.Бабичі по вулиці Шкільна,17 Радехівського району Львівської області, з підстав визнання договору застави припиненим, є рішення суду.

Щодо визнання договору від 10.02.2016 року недійсним, із посиланням на норми матеріального права зазначає, що укладений між Радехівською районною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_2 Попередній Договір купівлі-продажу нерухомого майна №б/н не є нотаріально посвідчений і стосується майна, щодо якого існує заборона на відчуження.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.1-4). Окрім цього наголосив, що у розумінні вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ліквідація Акціонерно-комерційного банку «Україна», як кредитора (заставодержателя), унеможливлює зняти заборону відчуження нерухомого майна у позасудовому порядку. Крім цього, уточнивши в ході розгляду справи вимоги, що в повній мірі кореспондує вимогам ст.ст.27,31 ЦПК України, просить зняти заборону відчуження будівлі кафе та понесені позивачем судові витрати із відповідачів не стягувати. Позов просить задоволити.

Представник відповідача Радехівської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області у судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Так, судом встановлено, що будівля кафе «Українські страви» загальною площею 254,8 кв.м., що розташована у с.Бабичі по вулиці Шкільна,17 належить Радехівській районній спілці споживчих товариств на праві колективної форми власності на підставі рішення виконавчого комітету Вузлівської сільської ради від 13.05.1997 року №37, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.08.2007 року виконавчим комітетом Вузлівської сільської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Державним комунальним підприємством Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації від 16.08.2007, номер витягу: 15609693 (а.с.15-16).

05.06.1997 року між Акціонерно-комерційним банком «Україна» та Правлінням Радехівська райспоживспілка був укладений Договір застави і такий посвідчений державним нотаріусом Радехівської державної нотаріально контори ОСОБА_3, при цьому зареєстрований в реєстрі за №1097/97 (а.с.9).

Відповідно до умов зазначеного Договору, для забезпечення своєчасного повернення позики, Радехівське РССТ передали АКБ «Україна» в заставу цегляний будинок (кафе), що знаходиться у с.Бабичі по вулиці Шкільна,17 Радехівського району Львівської області.

Також судом констатовано, що 05.12.2006 року за №4163820 Радехівською державною нотаріальною конторою, як реєстратором, щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: с.Бабичі, вул.Шкільна,17 Радехівського району Львівської області, в Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено запис за №1, згідно якого вбачається, окрім іншого і тип обтяження, зокрема заборона (а.с.13).

Окрім цього, із листа Львівського державного нотаріального архіву №2485/01-21 від 03.12.2015 року вбачається, що в Алфавітній книзі заборон Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області за 1986-2000р.р. міститься запис щодо внесення даних про заборону відчуження нерухомого майна, що знаходиться у с.Бабичі по вулиці Шкільна,17 Радехівського району Львівської області (а.с.14).

Як зазначено у вказаному вище листі, документи, що стали підставою для накладання заборони, на зберігання до Львівського державного нотаріального архіву не передавалися.

Наявність заборони на відчуження майна, що належить Радехівській РССТ, унеможливлює товариству реалізувати свої права власника майна, визначені статтею 319 ЦК України.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст.19 Закону України «Про заставу» №2654-ХІІ від 02.10.1992 року, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 28 Закону №2654-ХІІ визначено, що застава припиняється у випадках припинення забезпеченого заставою зобов'язання, у разі загибелі заставленого майна, у разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно, у разі примусового продажу заставленого майна, при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, а також в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

У контексті ст.593 ЦК України право застави, окрім іншого, припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Частиною 1 статті 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно вимог ст.609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

За твердженням позивача, Акціонерно-комерційний банк «Україна» ліквідовано, як юридичну особу без покладання на іншу юридичну особу прав та обовязків ліквідованої юридичної особи, що також засвідчується відсутністю в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців відомостей щодо такої юридичної особи, як Акціонерно-комерційний банк «Україна» (а.с.50).

Відповідно до наведеного та в розумінні вимог пункту 5 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296, суд приходить до висновку, що АКБ «Україна», як кредитор, подати інформацію та вимогу про зняття заборони на відчуження обєкту нерухомості, не може у звязку із його ліквідацією, від так вимогу про зняття такої слід задоволити.

Також щодо підставності вимог в частині відповідності договору від 10.02.2016 року вимогам закону, суд зауважує наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У розумінні вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У частині 1 статті 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між Радехівською районною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_2 Попередній Договір купівлі-продажу нерухомого майна №б/н від 10.02.2016 року не є нотаріально посвідчений і стосується майна, щодо якого існує заборона на відчуження, від так такий слід визнати недійсним.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймається до уваги, що в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Положеннями ст.174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідач, не обмежений у повноваженнях на вчинення процесуальних дій, в тому числі і на визнання позову.

Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги ґрунтуються на законі, від так підлягають до задоволення.

Питання розподілу судових витрат, із врахуванням клопотання представника позивача, суд залишає без розгляду.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Зняти заборону відчуження будівлі кафе «Українські страви», загальною площею 254,8 м.кв., що розташована за адресою: Львівська область, Радехівський район, село Бабичі, вулиця Шкільна, будинок 17 та належить на праві власності Радехівській районній спілці споживчих товариств на підставі рішення виконавчого комітету Вузлівської сільської ради від 13.05.1997 року №37, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.08.2007 року виконавчим комітетом Вузлівської сільської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Державним комунальним підприємством Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації від 16.08.2007 року №15609693.

Попередній Договір купівлі-продажу нерухомого майна №б/н від 10.02.2016 року, який був укладений 10 лютого 2016 року між Радехівською районною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_2, визнати недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_4