АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/493/17 Справа № 188/1788/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Баранніка О.П.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій та збитків в примусовому порядку відповідно до договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року та зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про захист прав споживачів та визнання договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій та збитків в примусовому порядку відповідно до договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року.В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ОСОБА_2 договір про фінансовий лізинг № 00002996 від 06.05.2011 року, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача ОСОБА_3 лізингу - транспортний засіб типу Volkswagen Passat 1.8 І TFSI, 2011 року виробництва, шасі № WVWZZZ3CZBP 342438, реєстраційний номер НОМЕР_1, а відповідач зобов'язався прийняти ОСОБА_3 лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму, що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму у гривні, що становить еквівалент у гривні 22 524,00 доларам США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 15 016,00 доларів США.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, загальна сума заборгованості відповідача складається із основної суми заборгованості та завданих збитків, штрафу, пені, 3 % та процентів за користування чужими грошовими коштами, неустойки складає 348 192,88 грн., з яких: збитки у розмірі 196 044,50 грн., неустойка у розмірі 152 148,38 грн.

Позивач направив відповідачу вимогу вих. №00002996 від 05.11.2013р. про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору.

Станом на 10.09.2014 р. відповідач свій обов'язок щодо повернення об'єкта лізингу не виконав, а тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості та повернути обєкт лізингу.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, посилаючись на те, що договір фінансового лізингу від 06 травня 2011 року він не укладав, крім того він викладений на порушенням вимог чинного законодавства, чим порушено його права та інтереси.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року Позов ТОВ "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій та збитків в примусовому порядку відповідно до договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року задоволено.

В задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ "Порше Лізинг Україна" про захист прав споживачів та визнання недійсним договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року відмовлено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" заборгованість та штрафні санкції за Договором фінансового лізингу №00002996 від 06.05.2011 року в розмірі 348192,88 грн. з яких: збитки у розмірі 196044,50 грн.; неустойка у розмірі 152148,38 грн.

Вилучено у ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Passat 1.8 І TFSI, 2011 року виробництва, шасі № WVWZZZ3CZBP 342438, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передано його власнику ТОВ "Порше Лізинг Україна".

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" сплачений позивачем судовий збір в сумі 3654,00 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог та відмову у задоволенні первісного позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» та відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_2 про визнання договору фінансового лізингу недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором лізингу внаслідок порушення його умов.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладено договір про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року. Вартість об'єкту лізингу 37.540 доларів США, обсяг фінансування 22.524 доларів США.

Лізингоодержувачем сплачений авансовий платіж 15.016 доларів США. Згідно додатка до Договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року, що є Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу та Графік покриття витрат лізингових платежів (План відшкодування) (а.с.11-20, 21-24)

Заборгованість ОСОБА_2 за укладеним договором становить: у вигляді упущеної вигоди у розмірі 173 285,30 грн.; компенсація витрат в розмірі 22 759,20 грн., тож, через порушення своїх зобов'язань за Договором, відповідач має відшкодувати позивачу збитки, що складаються із суми матеріальних витрат (прямі збитки) та упущеної вигоди (залишок несплачених лізингових платежів), що становить 196 044,50 грн.

Крім того відповідно до розрахунку позивача, стягненню підлягає неустойка у розмірі подвійного лізингового платежу, тобто подвійної плати за користування ОСОБА_3 лізингу, відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України в загальному розмірі 152 148,38 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 348 192,88 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2013 року та Виконавчим написом нотаріуса від 04.12.2013 року на які під час судового провадження посилався ОСОБА_2 ним не оскаржені, підтверджується, що лізінгоодержувачем є ОСОБА_2

Актом огляду від 05.01.2014 року , актом опису та арешту об'єкту лізингу від 11.01.2014 року(а.с.150-151) підтверджується, що автомобіль Volkswagen Passat 1.8 І TFSI, 2011 року виробництва, шасі № WVWZZZ3CZBP 342438, реєстраційний номер НОМЕР_1 був у користуванні ОСОБА_4, який є сином відповідача і ОСОБА_2 факт родинних відносин не оспорюється.

Заявою позивача, ОСОБА_2 від 10.01.2014 року до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві підтверджується, що він своєчасно отримав копію акту вилучення даного автомобіля, знав де знаходиться автомобіль, хто їм користується і як лізінгоодержувач, використовував своє право для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Крім того, згідно довідки від 13.12.2014 року, виданої Красноармійським МВ ГУМВС України за заявою ОСОБА_2 10.05.2014 року, приблизно о 11.год.00 хв. у його сина, ОСОБА_4 при в'їзді в м. Донецьк на блокпосту три невідомі особи зі зброєю у масках заволоділи автомобілем Volkswagen Passat 1.8 І TFSI, 2011 року виробництва, шасі № WVWZZZ3CZBP 342438, реєстраційний номер НОМЕР_1, про що є реєстрація в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень.

Відповідно до висновку експертизи №266-16 (а.с.33-45 т.2), підпис від імені ОСОБА_2 у договорі про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року (всього 11 підписів), та у додатку до договору про фінансовий лізинг (всього 4 підписи), які розміщені під текстом в графах: «Лізингоотримувач», виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2, по відношенню до акту прийому-передачі від 19.05.2011 до Договору лізингу № 00002996 від 06.05.2011 року питання не вирішувалось.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно частин 1 та 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг", ч.1 ст.806 ЦК за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою ст.6 Закону України Про фінансовий лізинг визначені істотні умови договору лізингу, якими є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежі; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до умов цього Закону.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Стаття 18 Закону України Про захист прав споживачів містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України Про захист прав споживачів)

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України Про захист прав споживачів є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Судом встановлено, що відповідно до п. 6.1 Договору про фінансовий лізинг щомісячний лізинговий платіж, окрім частини вартості об'єкта лізингу, комісії, покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, інші витрати та платіжні зобов'язання, включає в себе проценти.

Згідно п. 6.4.2 договору процентна ставка є змінною і визначається на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро (відповідно до умов Контракту). Передбачено, що у випадку, якщо трьохмісячна ставка LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки ОСОБА_3 лізингу більше, ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу.

Враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону, обрана формула визначення змінної процентної ставки відповідача не відповідає положенням ч.ч.4, 5 та 6 ст. 1056-1 ЦК України, оскільки цей порядок не дозволяє точно визначити розмір процентної ставки на будь-який момент протягом строку дії кредитного договору, договір не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставку LIBOR на певний період та у договорі не зазначено максимального розміру збільшення процентної ставки.

Умови договору щодо обчислення лізингових платежів із застосуванням обмінного курсу іноземної валюти до гривні за безготівковими операціями ПАТ "КІБ Креді Агріколь", позбавляють ОСОБА_2 можливості знати розмір чергового платежу в гривневому еквіваленті, який підлягав сплаті в порядку встановленому п.6.3, 6.4 Договору та відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, яка визначає порядок використання валюти у виконанні грошового зобов'язання.

Ці умови договору також не відповідають вимогам ч. 1 ст. 695 ЦК України, згідно змісту якої ціна товару, порядок, строки і розміри платежів є істотними умовами договору, яким передбачено продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу.

Умова договору згідно розділу 12 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, згідно якої договір ОСОБА_2 міг бути розірваний лише за згодою лізингодавця ТОВ Порше лізинг Україна, і не раніше, ніж через 12 місяців із дати початку строку лізингу(п.п. 12.5)., є несправедливою і суперечить вимогам закону й підлягає визнанню недійсною, оскільки відповідно до Закону України Про захист прав споживачів несправедливими є умови договору про надання продавцю права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Отже, спірний договір забезпечує захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надає лише одному учаснику правовідносин право збільшувати платежі та вартість у формально правильній поведінці і позбавляє іншого учасника можливості будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору.

Колегія суддів вважає, що істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків виникає внаслідок застосування п.12.9 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, яким визначено, що у разі розірвання контракту ОСОБА_2 зобов'язаний повернути ОСОБА_3 лізингу, а також сплатити різницю між вартістю ОСОБА_3 лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу ОСОБА_3 лізингу або, якщо ОСОБА_3 лізингу залишився у власності ТОВ "Порше Лізинг Україна", ринковою вартістю ОСОБА_3 лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими Платежами що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до Контракту.

Посилання ТОВ " Порше Лізинг Україна" про те, що при укладенні договору сторони договору дійшли згоди усіх його істотних умов, відповідач ОСОБА_2 вільно та свідомо погодився виконувати усі зазначені в ньому умови, не відповідають обставинам справи.

Оцінивши викладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визнати цей договір фінансового лізингу недійсним у цілому.

Так як укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг визнається недійсним, то жодна із позовних вимог ТОВ "Порше Лізинг Україна" не може бути задоволена оскільки ґрунтується на умовах цього договору.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог ТОВ "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій та збитків в примусовому порядку відповідно до договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року відмовити та задовольнити вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до до ТОВ "Порше Лізинг Україна" про захист прав споживачів та визнання договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року недійсним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ТОВ "Порше Лізинг Україна"на користь ОСОБА_2підлягають стягненню в рахунок погашення витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги 4020,00 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій та збитків в примусовому порядку відповідно до договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про захист прав споживачів та визнання договору про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір про фінансовий лізинг №00002996 від 06.05.2011 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_2 щодо транспортного засобу типу Volkswagen Passat 1.8 І TFSI, 2011 року виробництва, шасі № WVWZZZ3CZBP 342438, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4020,00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді І.А.Єлізаренко

ОСОБА_5