Справа №469/591/16-ц 15.02.2017 15.02.2017 15.02.2017
Провадження №22-ц/784/439/17
Справа №469/591/16ц
Провадження № 22ц/784/439/17 Головуючий у 1-ї інстанції Тавлуй В.В.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Лівшенком О.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року

за його позовом

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк»

(далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк»)

про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, укладеного 27 грудня 2007 року між сторонами, з підстав, передбачених частиною 1 статті 235 ЦК України.

Позивач вказував, що обумовлений кредитний договір не відповідає вимогам діючого законодавства, та був укладений без наміру створити правові наслідки, так як за ним позичальник отримав кредит не у доларах США, а в національної валюті - гривні.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на те, що викладені в рішенні суду висновки не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам, які встановлені по справі, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове, яким його вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд правильно виходив з того, що оспорюваний кредитний договір укладено сторонами в належній формі, з наданням необхідній інформації перед укладенням договору та вільного волевиявлення сторін, яке було спрямоване на реальне настання, передбачених у ньому наслідків. При складанні договору сторони встановили дати та періоди внесення сукупних платежів по кредиту, визначили усі складові вартості кредиту, а також валюту кредиту - долари США. А тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у визнанні договору як удаваної угоди недійсним.

Доводи позивача в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, оскільки суперечать обставинам справи і наявним у ній доказам.

Так, зміст кредитного договору №699-051/07Р, укладеного 27 грудня 2007 року, підписаний сторонами, за якими позичальник отримав кредит в сумі 11 544 долара США строком до 27 грудня 2014 року під 12,99% річних, зі сплатою щомісячного платежу у розмірі 138 долара США у відповідності до встановленого графіку.

Позивач ОСОБА_2 особисто був ознайомлений з умовами кредитування, подав заяву про укладення договору саме з такими умовами (а.с.5-7, 10-12), сплачував щомісячні платежі відповідно до умов договору та за встановленим графіком у валюті кредиту - доларах США (а.с.58-60).

За таких обставин, наявні у справі докази, свідчать про те, що між сторонами було досягнуто згоди з усіх умов кредитного договору, які були укладені у письмовій формі встановленої законом та волевиявлення сторін при їх підписанні було вільним.

Тому посилання позивача ОСОБА_2 щодо приховування сторонами зобов'язання у національної валюті укладенням кредитного договору у іноземній валюті, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджені достеменними доказами.

Так, умови договору купівлі-продажу автомобіля №185 від 25 грудня 2007 року, вартість якого визначена у національній валюті, погоджені між позивачем та іншою особою, а тому не впливають на умови кредитування, узгоджені позичальником з банком (а.с.13-16).

Щодо до додатку №1 до кредитного договору (а.с.8), то в ньому визначено, що усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе позичальник, а тому за його бажанням відповідач при перерахуванні валютних коштів може здійснити операцію щодо обміну валюти на гривню за комерційним курсом банка.

За такого, порядок виконання сторонами умов правочину, не вливає на волевиявлення сторін при його укладанні та дотриманні ними вимог закону, так як здійснюється вже за самим фактом договору, який між ними укладено.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Також наявні у справі докази, в тому числі і копії банківської ліцензії №7 від грудня 2001 року, дозволу №7-1 від 3 грудня 2001 року та додатку до цього дозволу, надані Національним Банком України, свідчать про те, що при наданні позивачу даного кредиту в іноземній валюті Банк діяв в межах повноважень, визначених статтями 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», статтями 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», пунктами 2.1, 2.3, 5.3 Положення «Про порядок видачі банкам банківських ліцензій на виконання окремих операцій», затвердженого постановою Національного Банку України №275 від 17 липня 2001 року.

Тому доводи позичальника про необхідність мати індивідуальну ліцензію не можуть бути взяті до уваги, оскільки вищезгаданими законами та підзаконними актами визначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на їх здійснення.

Таким чином, висновки місцевого суду про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору є мотивованими та обґрунтованими, а тому виходячи із меж та доводів апеляційної скарги, яка подана позичальником, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни судового рішення не вбачається.

Щодо змісту апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, то вона не містить перелік обставин, які не були з'ясовані судом та вплинули на невірне вирішення ним справи, а її доводи не впливають на обґрунтовані висновки суду, так як є фактичною переоцінкою доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді