ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання поруки припиненою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 109000, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 96 750 доларів США терміном до 02 жовтня 2027 року. На забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором 02 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 0/П. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка становить 10,3 % річних. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць кредитування - застосовується розмір процентної ставки, встановлений договором у попередньому періоді. Згідно з п. 1.2 договору поруки процентна ставка за кредитним договором становить 10,3 % річних. Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 04 березня 2015 року за весь період користування кредитними коштами процентна ставка постійно змінювалася (підвищувалася): 02 листопада 2009 року - 20,6 %, 04 червня 2014 року - 20,6 %, 04 серпня 2014 року - 20,6 %, 02 вересня 2014 року - 20,6 %, 02 жовтня 2014 року - 20,6 %, 03 листопада 2014 року - 20,6 %, 02 грудня 2014 року - 20,6 %, 06 січня 2015 року - 20,6 %, 02 лютого 2015 року - 20,6 %, 02 березня 2015 року - 20,6 %. Позивач зазначила, що оскільки банк підвищував процентну ставку за кредитом (у два рази) без її згоди як поручителя, порука припинилася на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати припиненим договір поруки від 02 жовтня 2006 року № 0/П, укладений між АКІБ «УкрСиббанк».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 02 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4, було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 96 750 доларів США.

У пункті 1.3.2 кредитного договору сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п. 10.2. Договору.

За змістом п. 10.2 кредитного договору відповідно до вимог ст. 651 ЦК України протягом дії цього договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки у сторону збільшення у разі настання певних обставин, в тому числі, порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором).

У разі порушення позичальником кредитної дисципліни банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у розділі 13 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив Банку при зміні адреси; такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні Банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні Банку, зобов'язується надати на зазначену у договорі адресу Банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання Банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, Банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього договору.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 02 жовтня 2006 року між банком, ОСОБА_4 (позичальником) та ОСОБА_3 (поручителем) було укладено договір поруки № 0/П, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобов'язань у повному обсязі, що виникли із кредитного договору та додатковими угодами до нього, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому (п. 1.1 договору поруки).

Згідно з п. п. 1.2, 1.3 договору поруки поручителю добре відомі всі умови вищезазначеного кредитного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі.

За пунктом 1.4 договору поруки відповідальність кожного з поручителів і позичальника є солідарною.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки, згідно з яким кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

22 лютого 2008 року банком було направлено позичальнику повідомлення № 164722 про запровадження з 12 березня 2008 року нової системи нарахування процентів за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, та про те, що продовження ОСОБА_4 користування кредитними коштами вважається вираженням позичальником згоди щодо умов, викладених у цьому повідомленні. А саме: банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, зокрема, у розмірі збільшеної вдвічі від чинної процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

Згідно зі зворотнім повідомленням поштових відправлень зазначений лист було отримано ОСОБА_4 11 березня 2008 року.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань у нього виникла заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № 0, що підтверджується розрахунком та не заперечується сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що порука не припинилася, оскільки банком не збільшувалася без згоди ОСОБА_3 процентна ставка за кредитним договором в односторонньому порядку, що призвело б до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Разом з тим, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін, а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-3176цс15, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 10, 11, 60, 212-214, 303, 315 ЦПК України встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та правильно виходили із того, що будь-яких змін, про внесення яких кредитор був зобов'язаний повідомити та отримати згоду від поручителя, до кредитного договору не вносилися, оскільки ОСОБА_3 зобов'язалася солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, умовами якого передбачено можливість встановлювати новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п. 10.2. договору, зокрема, у випадку порушення позичальником кредитної дисципліни.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити на підставі ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик