АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/4145/15-ц Головуючий суддя І інстанції Кононихіна Н. Ю.
Провадження № 22-ц/790/1257/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_5 про стягнення шкоди, спричиненої у дорожньо-транспортній пригоді,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» ( далі -ПрАТ) СК «ВУСО»), ОСОБА_5 про стягнення за страховим випадком шкоди, спричиненої у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 05.09.2014 року за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_2 під управлінням водія ОСОБА_5

В обґрунтування позову посилався на те, що згідно висновку автотехнічного дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз їм. засл. проф. ОСОБА_6 №-12749 від 27.11.2014 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Фольксваген-Транспортер», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_4 не вбачаються невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). А дії водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. п. 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України, і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

30.01.2015 року постановою Дергачівського районного суду Харківської закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях цього адміністративного правопорушення. Встановлено, що дії водія автомобіля «Тойота-Прадо», реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. п. 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України, і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

Згідно висновку авто - товарознавчого дослідження №-10922 від 25.11.2014 року в результаті ДТП належному ОСОБА_4 на праві особистої власності автомобілю «Фольксваген -Транспортер» реєстраційний номер НОМЕР_3 був заподіяний матеріальний збиток у сумі 152 167, 52 грн.

У зв'язку із зазначеним просив стягнути з відповідача ПрАТ СК «ВУСО» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 50 000, 00 грн, стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 102167, 52 грн., та 5000 грн. моральної шкоди, розподіливши пропорційно всі судові витрати, включаючи оплату товарознавчого та автотехнічного дослідження та судового збору.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 152 167,52 грн. матеріальної шкоди, 5000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати: 1022,00 грн. судового збору, вартість авто-технічних експертиз в розмірі 1771,20 грн., та 2688,00 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5матеріальну шкоду в сумі 104 167, 52 грн., а з ПрАТ СК «ВУСО» - матеріальну шкоду в сумі 49 000, 00 грн.,стягнути з ОСОБА_5на його користь понесені судові витрати - 1022 грн., 1771,20 грн., 2688 грн.

Вказує на те, що законом не передбачено звернення до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку виключно потерпілого, тому висновки суду першої інстанції про те, що перебіг десятиденного строку починається з моменту отримання повідомлення про ДТП безпосередньо від потерпілої особи є необґрунтованим.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при ДТП зазнав матеріальну та моральну шкоду внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5, однак вчасно не звернувся до ПрАТ СК «ВУСО» з вимогою про стягнення страхового відшкодування, тому втратив право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок страхової компанії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 05.09.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2 під управлінням водія ОСОБА_5

В результаті цієї ДТП автомобілю НОМЕР_1, що належить ОСОБА_7 на праві приватної власності, був заподіяний матеріальний збиток у сумі 152 167, 52 грн., що підтверджується висновком авто - товарознавчого дослідження №-10922 від 25.11.2014 року.

30.01.2015 року постановою Дергачівського районного суду Харківської закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях цього адміністративного правопорушення. Встановлено, що дії водія автомобіля «Тойота-Прадо», реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. п. 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України, і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) .

З матеріалів справи вбачається, що між страховиком ПрАТ «СК «ВУСО» та страхувальником ОСОБА_5 був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8867062 від 25.02.14 року.

Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Згідно п. 33.3 цього Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобовязані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна.

Статею 37.1.3. Закону передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків. визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» 08 червня 2015 року із заявою про виплату страхового відшкодування. При цьому на час цього звернення автомобіль НОМЕР_1 був вже відремонтований.

Зазначені обставини підтверджені поясненнями самого ОСОБА_8 в суді першої інстанції та не спростовувалося його представником ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Згідно листа ПрАТ «СК «ВУСО» відмовлено ОСОБА_8 у виплаті страхового відшкодування по вищевказаній події та зазначено, що у разі надання необхідних документів та пошкодженого автомобілю для огляду, ПрАТ «СК «ВУСО» відновить розгляд заяви на виплату страхового відшкодування від 09.06.2015 року. Тобто ОСОБА_8 було відмовленоу виплаті страхового відшкодування не з причин пропуску ним строку звернення до страхової компанії з вимогами про стягнення страхового відшкодування, а з причин не надання для огляду пошкодженого транспортного засобу - автомобіля «Фольксваген-Транспортер» у тому вигляді, який останній мав після ДТП.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невиконання потерпілим при ДТП ОСОБА_8 свого обовязку щодо не надання до ПрАТ «СК «ВУСО» для огляду пошкодженого автомобіля «Фольксваген -Транспортер», є підставою для відмови у здійсненні такого відшкодування.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди з винної особи у ДТП, суд першої інстанції правильно виходив із положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України та врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності та справедливості та інші обставини, що відповідає розясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.95р. №4 та обґрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції й про необхідність стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартості автотехнічного дослідження та судової автотехнічної експертизи, оскільки вони підтверджені належними доказами відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення позивачем норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.. 212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: