Справа №333/762/17
Провадження №2/333/1016/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2017 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря Тарасенка О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №333/762/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
15.02.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з липня 1965 року по березень 1974 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах Радянської Армії. При виконанні службового обов`язку в Збройних силах у позивача по справі діагностовано хронічну виразкову хворобу. Вперше виявлено виразку ЛДПК 5мм на передній стіні. Хронічний гастродуоденіт з больовим та диспепсичним синдромами зі зниженій, кислото утворюючій функцією шлунку в стадії загострення. Хронічний рецидивіруючий панкреатит в стадії загострення без порушення зовнішньо секретної функції. Хронічний холецистит, стадія нестійкої ремісії, а також в 1998 році було виявлено шизофренію параноідної форми, що пов`язана з проходженням військової служби. Вказаним пошкодженням здоров`я йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, погіршення стану здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків, позбавленні можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійних болях та спазмах, перенесених стражданнях. З наведених підстав позивач, посилаючись на положення ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 23, 1167 ЦК України, просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача 100 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків.
Порядок відшкодування моральної шкоди вперше в Україні на законодавчому рівні встановлено ст. 440-1 ЦК Української РСР в редакції Закону України від 6 травня 1993 р., в подальшому знайшов відображення в ст. 23, 1167 ЦК України, а також в спеціальній нормі ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка діяла на час виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права,

відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Статтею 2 ЦК України встановлено, що держава України є учасником цивільних відносин.

За змістом ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Статтею 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно роз`ясненням, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що відповідно до військового білету серії НОМЕР_1 , виданого 21 січня 1985 року Шевченківським районним військовим комісаріатом Запорізької області, на ім`я ОСОБА_1 , позивач у справі в період з 28.06.1965 року по 06.09.1974 року проходив військову службу у складі Збройних Сил.

Згідно з постановою 15 військово-лікарської комісії Одеського військового округу, у ОСОБА_1 виявлено шизофренію параноідної форми, у зв`язку з якою останній відповідно до свідоцтва про хворобу від 14.05.1974 року №82, на підставі ст. 4 гр. 1 наказу Наказу МО № 185, 1973 року, було визнано непригодним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Як свідчить зміст наведеної вище постанови 15 військово-лікарської комісії Одеського військового округу, захворювання ОСОБА_1 пов`язано з проходженням військової служби.

Відповідно до довідок МСЕК від 04.01.1999 року серії 2-18АА № 118145, від 07.06.1999 року серії 2-18АД № 118096, від 07.06.2000 р серії 218АЄ № 114912 ОСОБА_1 було повторно встановлено ІІ групу інвалідності.

Згідно з довідкою МСЕК від 16.07.2001 р. серії 2-18АБ № 097139 ІІ група інвалідності була встановлена позивачу безстроково.

Із змісту наведених вище довідок МСЕК слідує, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з проходженням військової служби.

Також, згідно виписного епікризу з терапевтичного відділення ПО «Радіоприлад» від 22.08.2002 року № 3977, ОСОБА_1 страждає на виразкову хворобу. Вперше виявлено виразку ЛДПК 5мм на передній стіні. Хронічний гастродуоденіт з больовим та диспепсичним синдромами зі зниженій, кислотоутворюючій функцією шлунку в стадії загострення. Хронічний рецидивіруючий панкреатит в стадії загострення без порушення зовнішньо секретної функції. Хронічний холецистит, стадія нестійкої ремісії. Проблеми з ЖКТ виявлено в 1975 році, під час проходження служби в Збройних Силах, у зв`язку із чим був комісованний. Зі слів хворого, в 70-х роках йому було поставлено діагноз: гастрит, панкреатит, хронічний холецистит.

Таким чином, наявність причинно-наслідкового зв`язку між виконанням обов`язків військової служби та наслідками (в т.ч. і у заподіянні позивачу моральної шкоди) підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами, в яких встановлено причину встановлення інвалідності ОСОБА_1 .

За таких обставин, враховуючи глибину моральних та психічних страждань позивача внаслідок пошкодження здоров`я, стан його здоров`я на цей час, ступінь порушення нормальних життєвих зв`язків, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково в сумі 50 000 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Враховуючи наведені вище норми ст. 170 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про збройні сили України», судом відхиляються, як необґрунтовані, твердження відповідача про те, що чинним законодавством України не передбачена відповідальність Міністерства оборони України у відшкодуванні моральної шкоди.

Так, суд виходить з того, що саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління, покладається обов`язок держави відшкодувати ОСОБА_4 моральну шкоду.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений в постанові від 21.10.2014 р. у справі № 3-86гс/14, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для суддів.

Також, судом прийнято до уваги, що хоча право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло під час дії ст. 440-1 ЦК Української РСР, але наслідки пошкодження здоров`я під час виконання обов`язків військової служби носять триваючий характер і продовжуються до цього часу. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди відповідно до норм ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З огляду на викладене, судовий збір в сумі 320 грн. судом покладається на відповідача. Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 208, 212-215 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Міністерства оборони України (м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути з Міністерства оборони України (м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В. Круглікова