Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: позивача і його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Рівненського міського суду від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 18 листопада 2016 року зазначений позов задоволено:

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 510 гривень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ПАТ "НАСК "Оранта" або Страховик) на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 70 197, 35 гривень, які складаються з 1 015,35 гривень витрат на лікування, 35 600 гривень витрат на встановлення пам'ятників та 33 072 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта" в дохід держави 1 929, 20 гривень судового збору.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі Страховик покликається на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалось про недодержання вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, а також помилковості оцінки доказів у справі. Стягнувши зі Страховика на користь ОСОБА_1 1 015, 35 гривень витрат на лікування, 35 600 гривень витрат на встановлення пам'ятників та 33 072 гривень моральної шкоди, суд неправильно зазначив загальну суму витрат 70 197, 35 гривень замість 69 687, 35 гривень. Вважав, що відповідачем у повній мірі здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до поданої позивачем заяви. При розрахунку страхового відшкодування в зв'язку з лікуванням не враховувалися медичні препарати, товари та послуги, які не пов'язані з лікуванням основного діагнозу листка непрацездатності АГФ № 794942, безоплатні або благодійні внески пожертвування організацій підприємств і громадян та комісії банків. Тому стягнення 10 535 гривень витрат на лікування із страхової компанії є необґрунтованим та безпідставним.

Також позивачем документально не підтверджено витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника і фактичної сплати коштів в сумі 35 600 гривень.

Крім того, суд не врахував ту обставину, що Страховиком вже було сплачено документально підтверджені витрати на поховання ОСОБА_3 в сумі 6 258, 13 гривень та витрати на поховання ОСОБА_4 в сумі 5 345, 72 гривень.

На його думку, суд необґрунтовано стягнув з ПАТ "НАСК "Оранта" моральну шкоду, адже вироком Рівненського міського суду від 05.04.2016 року із ОСОБА_2 уже було стягнено на користь ОСОБА_1 100 000 гривень моральної шкоди. Тому стягнена в межах цивільно-правової відповідальності страхувальника відповідно до вироку шкода не може бути повторно стягнена з відповідача за деліктними зобов'язаннями за пред'явленим у цивільному судочинстві позовом.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, оскільки внаслідок страхового випадку загинули обоє батьків позивача, в зв'язку з чим він звернувся до суду з позовом до Страховика за відшкодуванням витрат на лікування, встановлення пам'ятників та моральної шкоди, про що надав належні і допустимі докази.

Погоджуючись з правильністю висновків суду, колегія суддів не може погодитися з розміром стягнутих витрат на надгробні пам'ятники.

Матеріалами справи встановлено, що 8 січня 2016 року ОСОБА_2 керуючи легковим автомобілем Daewoo Lanos, номерний знак НОМЕР_1, рухався по вулиці Чорновола в м. Рівне, з боку вул. Мірющенка в напрямку автодороги Київ-Чоп, у порушення вимог п. 2.3. п.п. "б" та п. 12.1. Правил дорожнього руху. Під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, з урахуванням стану проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно ним керувати. Внаслідок наведених обставин неподалік будинку №93 даної вулиці не впорався з керуванням і допустив занос автомобіля, з подальшим виїздом за межі проїзної частини на лівій по ходу руху тротуару, наїздом на електроопору №42 та з'їздом за межі тротуару ліворуч.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Пасажир ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких 18 січня 2016 року померла під час стаціонарного лікування в нейрохірургічному відділенні Рівненської центральної міської лікарні, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Вироком Рівненського міського суду від 5 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком до 2 років. На підставі ст. 75 КК України засудженого від відбування покарання звільнено з випробуванням на строк тривалістю в 3 роки та позбавленням права керування транспортними засобами на строк до 2 років.

Цим вироком зі ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 100 000 гривень моральної шкоди в рахунок задоволення пред'явленого цивільного позову (а.с. 5-5, зв.).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПАТ "НАСК "Оранта", про що свідчить поліс №АЕ/3444483 від 07.08.2015 року (а.с. 6).

11 липня 2016 року ПАТ "НАСК "Оранта" на користь позивача перераховано грошові кошти у сумі 11 545, 83 гривень.

28 липня 2016 року Страховик своїм листом №09-02/8527 відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю ОСОБА_4 При цьому було зазначено, що справу про виплату страхового відшкодування припинено через ненадання копії лікарської довідки про причину смерті.

3 серпня 2016 року даний документ позивачем було подано до Рівненської обласної дирекції ПАТ "НАСК "Оранта".

Вважаючи, що його особисті права на страхове відшкодування порушені, у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_2 та ПАТ "НАСК "Оранта", вимагаючи стягнути на його користь з першого відповідача 510 гривень франшизи, з другого відповідача - витрати на лікування померлої матері, витрати на надгробні пам'ятники та моральну шкоду.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що дорожньо-транспортна подія є страховим випадком, у зв'язку з чим відповідальність зі сплати витрат на лікування та надгробні пам'ятники, а також відшкодування моральної шкоди на користь позивача покладається на ПАТ "НАСК "Оранта". Разом з тим, при стягненні витрат на надгробні пам'ятники судом неправильно застосовано норму матеріального права.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом), відшкодовується особою, яка ним володіє, а відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із п. 27.4 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного потерпілого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Оцінивши наявні у матеріалах справі докази, суд зробив правильний висновок про те, що понесені в зв'язку з лікуванням ОСОБА_4 витрати підлягають стягненню зі Страховика на користь позивача. Документально обґрунтований розмір таких витрат склав 1 015, 35 гривень і цей факт обґрунтовано встановлений судом.

Щодо стягнення зі Страховика на користь ОСОБА_1 витрат на спорудження надгробних пам'ятників померлим батькам, то колегія суддів частково не може погодитися з присудженим розміром. Так, встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі склала 1 378 гривень (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік"), тому помноживши одну місячну мінімальну заробітну плату на 12, отримаємо 16 536 гривень. Помноживши отриману суму на 2, здобудемо 33 072 гривні. Тобто розмір у 35 600 гривень витрат на надгробний пам'ятник, які стягнуті судом, є завищеним, а тому рішення суду в цій частині слід змінити через його зменшення.

Пункт 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказує, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

З роз'яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. другому п. 21 своєї постанови від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорі про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", вбачається, що при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону №1961-ІV).

Таким чином, визначений судом розмір моральної шкоди у 33 072 гривні є правильним. При обчисленні розміру моральної шкоди судом обґрунтовано застосовано ті ж самі правові підстави та величини, що необхідно застосовувати й при обчисленні витрат на надгробні пам'ятники. Так, з урахуванням того, що на день смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі склала 1 378 гривень, тому помноживши одну місячну мінімальну заробітну плату на 12, отримаємо 16 536 гривень. Помноживши дану суму на 2, отримаємо той розмір моральної шкоди, який відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Тобто доводи апеляційної скарги про застосування ст. 26-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо 5-відсоткового ліміту моральної шкоди від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю потерпілого, на увагу не заслуговують як необґрунтовані.

Не можна погодитися і з посиланнями Страховика про його право відповідно до ст. 26 Закону України "Про страхування" і 991 ЦК України відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала. Так, збитками в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Натомість поняття "моральна шкода" та засади її відшкодування регулюються іншим законодавством - ст. ст. 23, 611, 1167 ЦК України.

Хибними з процесуально-правових міркувань є доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення 510 гривень франшизи з ОСОБА_2

Так, частина 1 ст. 292 ЦПК України надає стороні та іншій особі, яка бере участь у справі, а також особі, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права та обов'язки, право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, ПАТ "НАСК "Оранта" вправі оскаржити рішення суду першої інстанції в тій частині, яка стосується виникнення, зміни чи припинення виключно його суб'єктивних цивільних прав та обов'язків.

Між тим, ОСОБА_2 не уповноважував Страховика на представництво його інтересів в апеляційному суді, а своєї апеляційної скарги на рішення він не подавав. Його ж права і обов'язки в спірних правовідносинах - стягнення франшизи жодним чином не перетинаються з правами та обов'язками ПАТ "НАСК "Оранта" - відшкодування витрат на лікування, витрат, пов'язаних з похованням, і моральної шкоди. Тому покликання особи, що подала апеляційну скаргу, на неправильність рішення суду в частині стягнення франшизи з ОСОБА_2 на користь позивача є необґрунтованими.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, відсутність апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду про стягнення франшизи унеможливлює його перевірку колегією суддів у цій частині.

З таких само міркувань не заслуговують на увагу і твердження про те, що моральна шкода вже стягнута згідно з вироком суду із ОСОБА_2 на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і спростовуються правильністю висновків суду.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканнями для зміни оскаржуваного рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

На підставі п. 27.4 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України ,колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 18 листопада 2016 року змінити, зменшивши розмір витрат на надгробні пам'ятники, що підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_1, з 35 600 (тридцять п'ять тисяч шістсот) гривень до 33 072 (тридцять три тисячі сімдесят дві) гривні.

В решті рішення суду першої інстанції (про стягнення 1 015, 35 гривень витрат на лікування, 33 072 гривні моральної шкоди та 1 929, 20 гривень судового збору) залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: