Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., КадєтовоїО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна обʼєктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Донецької області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна обʼєктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 17 серпня 2002 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 укладено шлюб, в період шлюбу в них народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після реєстрації шлюбу вони проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_2. Дана квартира на праві приватної власності в рівних долях належить ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 У період шлюбу, 22 червня 2013 року, вони придбали автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску, за кошти, частина яких була їх родинними накопиченнями, частина виручена від продажу належного їм автомобіля ChevroleAveo, а частина була позичена у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Крім того у період шлюбу у квартирі АДРЕСА_1 , вони провели капітальний ремонт.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просила суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль Volkswagencaddy, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя поліпшення об'єкту нерухомості у вигляді здійсненого євроремонту в квартирі АДРЕСА_2; визнати за нею право власності на спірний автомобіль; стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартості Ѕ частки автомобіля Volkswagen caddy, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати право власності на поліпшення об'єкту нерухомості у вигляді здійсненого ремонту за ОСОБА_5

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 червня 2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_11 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 27 липня 2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 червня 2016 року в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ скасовано.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску, двигун: НОМЕР_5, кузов: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 та проведено його розподіл.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску, двигун: НОМЕР_5, кузов: НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1.

У рахунок компенсації 1/2 вартості автомобіля Volkswagen caddy, 2005 року випуску, двигун: НОМЕР_5, кузов: НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 70 104 грн 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску та проведення його розподілу та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У іншій частині рішення судів не оскаржені, тому, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у частині, що не оскаржена, законність та обґрунтованість ухвалених судами рішень колегія суддів не перевіряє.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та розподіл автомобіля Volkswagen caddy, 2005 року випуску, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб - автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску,не є спільною власністю подружжя, оскільки був придбаний ОСОБА_5 після фактичного припинення сімейних відносин у розстрочку, що підтверджується наданими розписками та поясненнями свідка, та остаточний розрахунок за даний автомобіль ОСОБА_5 не проводив.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності подружжя на поліпшення об'єкту нерухомості у вигляді здійсненого евроремонту в квартирі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив в того, що оскільки евроремонт є річчю, котра не може існувати окремо від квартири, та позивачка жодної грошової компенсації за зроблений вклад не вимагала, згоди на проведення ремонту в спірній квартирі у власників квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вони не отримували, вартість ремонтних робіт з ними не погоджували, тому відсутні підстави для задоволення даної вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_5 став власником автомобіля в період шлюбу, посилаючись на ч. 1 ст. 334 ЦК України, ст. ст. 60, 65, 69, 70, 71 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження від 17 серпня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. У період шлюбу в них народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності в рівних частках по 1/3 частини кожному: - ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно розписки від 3 червня 2014 року ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_12, автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску, в розстрочку, зробивши передоплату та у відповідності до другої розписки ОСОБА_12 отримав залишок 20 вересня 2014 року. Згідно технічного паспорту серія НОМЕР_4 на автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_5 - 15 серпня 2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2014 року автомобіль зареєстрований на ім'я ОСОБА_5, тобто в період шлюбу, що підтверджено технічним паспортом серія НОМЕР_4 на автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно довідки - розрахунку серія ВІА № 322705 від 04 червня 2014 року продано автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску, кузов: НОМЕР_3ОСОБА_5

Згідно висновку експерта № 85/15 ринкова вартість автомобіля Volkswagencaddy, 2005 становить 140 209 гривен.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ст.61 СК України).

Згідно до ч. 1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжю за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися пре порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними.

Відповідно до роз'яснень п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що вирішуючи питання про поділ майна, ще є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) тапопереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно п. 22 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Оскільки відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на транспортний засіб, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки встановлено, що автомобіль Volkswagen caddy, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 придбаний та зареєстрований в період шлюбу сторін та перебуває у користуванні ОСОБА_5, позивачка ОСОБА_13 не має посвідчення водія та не має навиків керування транспортним засобом, тому суд дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_5 право власності на автомобіль та стягнення з відповідача в рахунок компенсації 1/2 вартості автомобіля на користь позивачки 70 104,50 грн.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Донецької області від 27 липня 2016 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова