Справа №597/786/16-ц
Провадження №2/597/1/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2017 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Дудяка С.В.

з участю секретаря Богдана В.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач в позовній заяві та його представник в судовому засіданні просять стягнути з відповідачки ОСОБА_4 в користь позивача заборгованість за договором позики від 13.05.2016 року в розмірі 711640,00 гривень, заборгованість за договором позики від 10.06.2016 року в розмірі 599000,00 гривень. Також просять стягнути з відповідачки ОСОБА_3 в користь позивача заборгованість за договором позики від 10.06.2016 року в розмірі 599000,00 гривень. Судові витрати по справі позивач та його представник також просять стягнути з відповідачів в користь позивача.

Позивач та його представник покликаються на те, що 13.05.2016 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір позики, на основі якого позивач надав відповідачці ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 711640,00 гривень, з кінцевим строком повернення 23.05.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики та отримання коштів ОСОБА_4 написала позивачу розписку.

10.06.2016 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено ще один договір позики, на основі якого позивач надав відповідачці ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 599000,00 гривень, з кінцевим строком повернення 21.06.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики та отримання коштів ОСОБА_4 написала позивачу розписку.

В цей же день, 10.06.2016 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 було також укладено договір позики, на основі якого позивач надав відповідачці ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 599000,00 гривень, з кінцевим строком повернення 18.07.2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики та отримання коштів ОСОБА_3 написала позивачу розписку.

У визначений розписками кінцевий строк повернення позичених коштів відповідачі позивачу борг не повернули та не вчинили жодних дій для цього, у зв'язку з цим він вимушений звертатись до суду з даним позовом.

Відповідачі та їх представники в судове засідання не з'явились повторно, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Повідомлені представниками відповідачів в переддень розгляду справи причини неявки судом визнаються неповажними, тому суд вважає, що відповідачі та їх представники не з'явились в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути заочно без їх участі, так як,представник позивача не заперечує проти цього.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного:

згідно ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Розпискою наданою ОСОБА_4 13.05.2016 року, підтверджується те, що вона отримала від позивача 711640,00 гривень і зобов'язується повернути йому дані кошти 23.05.2016 року.

Дана розписка написана, як в ній зазначається, особисто ОСОБА_4 без будь-якого примусу та підписана нею в присутності свідка.

Розпискою наданою ОСОБА_4 10.06.2016 року, підтверджується те, що вона отримала від позивача 599000,00 гривень і зобов'язується повернути йому дані кошти 21.06.2016 року.

Дана розписка написана, як в ній зазначається, особисто ОСОБА_4 без будь-якого примусу та підписана нею в присутності свідка.

Розпискою наданою ОСОБА_3 29.06.2016 року, підтверджується те, що вона отримала 10.06.2016 року від позивача 599000,00 гривень і зобов'язується повернути йому дані кошти 18.07.2016 року.

Дана розписка написана, як в ній зазначається, особисто ОСОБА_3 без

будь-якого примусу та підписана нею в присутності свідка.

Представники відповідачів письмового заперечення на даний позов не подали, однак в попередніх судових засіданнях хоча і не заперечували підписання їх довірителями даних розписок, заперечували факт отримання ними коштів у вказаних розмірах від позивача.

А, тому, оскільки ті обставини, що відповідачі підписували розписки визнаються їх представниками, вони не потребують доказування відповідно до вимог ст.61 ч.1 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідачі не виконали свої зобов'язання по погашенню наявного перед позивачем боргу, про який йдеться в розписках від 13.05.2016 року, 10.06.2016 року та 29.06.2016 року, що також не заперечувалось представниками відповідачів.

Представники відповідачів стверджували, що дійсно грошових коштів по даний час відповідачі позивачу не повернули, хоча і зобов'язались це зробити у розписках, які написані, на їх думку під тиском, з тих міркувань, що вони цих коштів у ОСОБА_2 не позичали.

Позивач в позовній заяві та його представник в судовому засіданні ствердили, що відповідачам, зокрема ОСОБА_4, грошові кошти в сумі 711640,00 гривень та 599000,00 гривень позивач передав в момент складання розписок, ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 599000,00 гривень позивач передав 10.06.2016 року.

Даний факт також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які пояснили, що були присутні при написанні відповідачами розписок та передачі позивачем відповідачам коштів, зокрема ОСОБА_4 13.05.2016 року - 711640,00 грн., 10.06.2016 року - 599000,00 грн., ОСОБА_3 10.06.2016 року - 599000,00 грн. Жодних протиправних дій відносно відповідачів при цьому не вчинялось, вони розписки писали добровільно, власноруч та підписували їх в момент передачі позивачем їм коштів.

Доказів, які б підтвердили позицію відповідачів, щодо не отримання ними позики, їх представники суду не надали.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Голослівними також залишились твердження представників відповідачів про те, що розписки від 13.05.2016 року, від 10.06.2016 року та від 29.06.2016 року написані відповідачами під тиском зі сторони позивача чи третіх осіб, оскільки вони не підтверджені доказами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, із системного аналізу вищевказаних статтей Цивільного кодексу вбачається, що розписка позичальника є не лише доказом укладення договору позики, але вона посвідчує також факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 власноруч поставивши свої особисті підписи на розписках від 13.05.2016 року, від 10.06.2016 року та від 29.06.2016 року, посвідчили цим факт укладення договору позики між ними та позивачем ОСОБА_2 та факт передачі їм останнім грошових коштів в сумі 711640,00 грн., 599000,00 грн. та 599000,00 грн. за даним договором і зобов'язались даний борг повернути.

А, тому виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідачки ОСОБА_4 в користь позивача заборгованостіза договором позики від 13.05.2016 року в розмірі 711640,00 гривень та заборгованість за договором позики від 10.06.2016 року в розмірі 599000,00 гривень.

Також слід стягнути з відповідачки ОСОБА_3 в користь позивача заборгованість за договором позики від 10.06.2016 року в розмірі 599000,00 гривень.

Суд також вважає, що в користь позивача з відповідачів слід стягнути судові витрати по справі, пов'язані із сплатою позивачем судового збору при подачі даного позову до суду в розмірі 6890,00 гривень, пропорційно до задоволених вимог, з відповідачки ОСОБА_4 - 4728,80 гривні, з відповідачки ОСОБА_3 - 2161,20 гривні.

Всього стягнути з відповідачки ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_2 1315368,80 гривні заборгованості за договорами позики від 13.05.2016 року, від 10.06.2016 року та судових витрат.

Всього стягнути з відповідачки ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_2 601161,20 гривні заборгованості за договором позики від 10.06.2016 року та судових витрат.

Враховуючи положення ст.213 ЦПК України, згідно яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, суд вважає, що виконав всі вимоги цивільного судочинства та вирішив дану справу згідно із законом. Рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.509, 525-526, 530, 1046-1047, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 216, 218, 224-228 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4, паспорт серії НЮ №354215, виданий Заліщицьким РС УДМС України в Тернопільській області 24.12.2015 року, жительки м.Заліщики вул.Нова 10 Тернопільської області в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за договорами позики від 13.05.2016 року, від 10.06.2016 року та судові витрати в розмірі 1315368 (один мільйон триста п'ятнадцять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, паспорт серії МС №466127, виданий Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області 31.12.1998 року, жительки м.Заліщики вул.Нова 10 Тернопільської області в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за договором позики від 10.06.2016 року та судові витрати в розмірі 601161 (шістсот одна тисяча сто шістдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідачів, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання ними копій рішення.

На рішення може бути подано апеляцію, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а відповідачами протягом 10 днів з дня перегляду заочного рішення.

Суддя

ОСОБА_7