Справа № 500/5948/16-ц
Провадження № 2/500/29/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 16.02.2014 року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провул. Квітковий, №14-б та земельну ділянку площею 0,0705 га, яка знаходиться по провул. Квітковий, №14-б в м. Ізмаїл Одеської області, передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:038:0071. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що правовстановлюючим документом на спадковий житловий будинок є договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 17.04.2012р. за № 1818, а у витязі про державну реєстрацію прав, наданому КП «ОСОБА_4 МБТІ» 04.05.2012р., номер 34031417, вказано, що підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 Також, у правовстановлюючому документі на спадкову земельну ділянку, договорі купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 17.04.2012р. за №1821, у пункті 3, вказано, що «земельна ділянка, що продається належить продавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №726419, виданого 07.03.2012р. на підставі рішень ОСОБА_4 міської Ради від 26.11.1997р. №1199 та від 25.02.2011р. №436-V, а у вищевказаному Державному акті, підстава для видачі «заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2011р., справа №2-2694/11 та ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.02.2012р., справа №2-2694/11». Тобто існує невідповідність відомостей у документах.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на наявність суперечностей у правовстановлюючих документах на майно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 17.04.2012р. за № 1818, ОСОБА_5 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провул. Квітковий, №14-б.

Вказане також вбачається із листа КП «ОСОБА_4 МБТІ» за №1980 від 26.12.2016р.

Згідно технічної документації, виготовленої КП «ОСОБА_4 МБТІ» 19.03.2012р., по провул. Квітковий № 14-б в м. Ізмаїлі Одеської області розташований житловий будинок.

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.04.2012р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №1821, ОСОБА_5 стала власником земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провул. Квітковий, №14-б, кадастровий номер :01:038:0071, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №362814 від 18.02.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_4 міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 померла 16.02.2014 року.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провул. Квітковий, №14-б, земельна ділянка площею 0,0705 га, яка знаходиться по провул. Квітковий, №14-б в м. Ізмаїл Одеської області, передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:038:0071.

Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_5 відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджено свідоцтвом про її народження серії І-ЖД №406026 від 08.01.1974р.

Спадщину позивач прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців постійно проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконкому Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №2812 від 08.09.2015р.

Інших спадкоємців немає.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

На звернення позивача до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю державного нотаріуса ОСОБА_4 державної нотаріальної контори Одеської області за №2903/02-14 від 12.12.2015р., йому було відмовлено у звязку з тим, що правовстановлюючим документом на спадковий житловий будинок є договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 17.04.2012р. за № 1818, а у витязі про державну реєстрацію прав, наданому КП «ОСОБА_4 МБТІ» 04.05.2012р., номер 34031417, вказано, що підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 Також, у правовстановлюючому документі на спадкову земельну ділянку, договорі купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 17.04.2012р. за №1821, у пункті 3, вказано, що «земельна ділянка, що продається належить продавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №726419, виданого 07.03.2012р. на підставі рішень ОСОБА_4 міської Ради від 26.11.1997р. №1199 та від 25.02.2011р. №436-V, а у вищевказаному Державному акті, підстава для видачі «заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2011р., справа №2-2694/11 та ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.02.2012р., справа №2-2694/11». Тобто існує невідповідність відомостей у документах.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно відповіді КП «ОСОБА_4 МБТІ» №1980 від 26.12.2016р. згідно матеріалів інвентарної справи на обєкт нерухомості по провул. Квітковий, №14-б в м. Ізмаїл Одеської області власником зареєстрована ОСОБА_5 (1/1 частка) на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.04.2012р., посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 в реєстрі №1818, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №52/1-155 від 04.05.2012р. Вказане вбачається й із наявної у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.04.2012р.

Судом встановлено, що зазначення у витягу про державну реєстрацію прав №34031417 від 04.05.2012р. про те, що зазначений вище договір купівлі-продажу житлового будинку від 17.04.2012р. посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 є лише технічною помилкою та не може свідчити про не підтвердження права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_5.

Також, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 стала власником земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провул. Квітковий, №14-б, кадастровий номер :01:038:0071 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.04.2012р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №1821. Право власності попереднього власника вказаної земельної ділянки ОСОБА_8 підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 726419, виданого 07.03.2012 року, заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2011р. та ухвали від 15.02.2012р. по справі №2-2694/11.

Помилкове зазначення у Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 17.04.2012р. про належність проданої земельної ділянки ОСОБА_8 на підставі державного акта, який виданий на підставі рішень ІМР, які не мають відношення до продавця не свідчить про недійсність вказаного договору або не підтвердження права власності на вказану земельну ділянку або ОСОБА_8, або ОСОБА_5

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_5, спадщину після померлої прийняла фактично шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, від спадщини вона не відмовлялася, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 немає, інших спадкоємців немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власність, права на яку у повному обсязі підтверджені матеріалами справи.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215,256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 16.02.2014 року, право власності на:

житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провул. Квітковий, №14-б;

земельну ділянку площею 0,0705 га, яка знаходиться по провул. Квітковий, №14-б в м. Ізмаїл Одеської області, переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:038:0071.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2017р.

Суддя: ОСОБА_9