Справа № 128/4237/15-ц Провадження № 22-ц/772/891/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Нікушина В.П., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 1 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Тиврівської державної нотаріальної контори, Довгополівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17 лютого 2015 року помер його батько ОСОБА_3 Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно. У встановлений законом строк він не подав заяву про прийняття спадщини у звязку з перебуванням у місцях позбавлення волі та відсутністю відомостей про смерть батька.

Про смерть батька від дізнався лише 30 серпня 2015 року зі слів брата, і одразу, 2 вересня 2015 року надіслав у Тиврівську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Листом від 21 жовтня 2015 року державний нотаріус повідомив, що його заява отримана, але до уваги не прийнята.

Посилаючись на те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини є поважною, позивач просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 1 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Довгополівський сільський голова ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Завідувач Тиврівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 надіслала заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позову, а справу розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки, тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи провести у її відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявились, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що перебування у місцях позбавлення волі, а також необізнаність про смерть батька не можуть свідчити про наявність перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки позивач більше десяти років на спілкувався із спадкодавцем, не цікавився його життям і здоровям, і крім цього, спадщину в установлений законом строк прийняла ОСОБА_4

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 17 лютого 2015 року в селі Довгополівка Тиврівського району Вінницької області помер ОСОБА_3 (а.с.3). Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

6 серпня 2015 року ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини померлого, повідомивши у заяві, що крім неї інших спадкоємців передбачених законом немає (а.с.158).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 слідує, що письмову заяву про прийняття спадщини може бути надіслано поштою.

За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину виникає у спадкоємця з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною другою статті 59 ЦПК встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що шестимісячний строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин, оскільки про смерть батька він дізнався лише 30 серпня 2015 року й одразу звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак листом від 21 жовтня 2015 року державний нотаріус повідомив, що заява його отримана, але до уваги не прийнята.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на доводи позивача уваги не звернув та не надав належної оцінки доказам якими ОСОБА_3 обґрунтовував позовні вимоги.

Так, з довідки Управління державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№ 1) від 21 вересня 2015 року № 4/7443 слідує, що ОСОБА_3 утримувався у Вінницькій УВП (№ 1) з 6 лютого до 2 червня 2015 року (а.с.15).

З довідки Стрижавської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№ 81) слідує, що ОСОБА_3 прибув до Стрижавської ВК 2 червня 2015 року та станом на 2 вересня 2015 року відбуває покарання (а.с.16).

Листом від 21 жовтня 2015 року № 1394/01-16 завідуюча Тиврівської державної нотаріальної контори повідомила ОСОБА_3, що його заява прийнята, але до уваги не прийнята, оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини (а.с.4).

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Проте поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які повязані із тривалим відрядженням, у тому числі закордонним, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, тобто обставини з якими повязана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Оскільки на момент відкриття спадщини та протягом шести місяців після смерті батька позивач не мав змоги подати заяву про прийняття спадщини у звязку з відбуванням покарання у місцях позбавлення волі та відсутністю відомостей про смерть батька, то з урахуванням вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України слід визнати, що у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а відтак ОСОБА_3 з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини.

На думку колегії суддів, позивачем доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, а тому висновки суду не ґрунтуються на доказах у справі та зазначених нормах матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 необхідно визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про задоволення позову.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 487, 20 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та в дохід держави 535, 92 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, від сплати якого заявник був звільнений ухвалою апеляційного суду, що відповідає приписам ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 1 лютого 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 додатковий строк у три місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, який помер 17 лютого 2015 року в селі Довгополівка Тиврівського району Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 535 грн. 92 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.П. Нікушин

ОСОБА_8 Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький