У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про розірвання договору довічного утримання, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у жовтні 2015 року вона дізналася про те, що між нею та ОСОБА_7 підписано договір довічного утримання, згідно з яким вона передала останній належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язалася довічно її утримувати, тобто забезпечувати грошовими коштами, на які вона самостійно буде купувати продукти харчування, одяг, лікарські засоби тощо у розмірі 900 грн на місяць, що будуть надаватися шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім того, відповідач зобов'язалася щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру, а також сплатити їй перед підписанням договору 50 тис. грн як одноразове грошове утримання.

Вказувала, що відповідач зазначені вище обов'язки не виконує.

Просила розірвати договір довічного утримання, укладений 11 липня 2015 року між нею та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не може бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, керувався тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання або неналежного виконання відповідачем обов'язків за договором довічного утримання.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ч. 1 ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (ч. 1 ст. 749 ЦК України).

Судами встановлено, що ОСОБА_6 30 червня 2015 року у присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, яка перевірила особу позивачки, на підставі паспорту, виданого 27 червня 2015 року, уповноважила ОСОБА_10 бути її представником у будь-яких підприємствах, державних, громадських установах та організаціях, незалежно від їх форм власності та підпорядкування, в органах нотаріату тощо; при укладенні від її імені договору довічного утримання про відчуження належної їй квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_7 на умовах, зазначених в договорі довічного утримання (а. с. 33).

11 липня 2015 року між ОСОБА_6, від імені якої діяла ОСОБА_10, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та ОСОБА_7, було укладено договір довічного утримання, за яким позивач передала у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1, а остання зобов'язалася утримувати позивача довічно на умовах, викладених у цьому договорі (а. с. 4, 5).

Згідно з п. 7 договору довічного утримання ОСОБА_7 зобов'язалася довічно утримувати ОСОБА_6, тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які позивач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо. Сторони домовилися, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 900 грн на місяць, які будуть щомісячно надаватися позивачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

Крім вищезазначеної суми, відповідач зобов'язалась щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись позивачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

Договором довічного утримання також передбачено, що у разі виникнення у майбутньому потреби забезпечити позивача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, позивач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно з обумовленими сумами.

Відповідач також взяла на себе зобов'язання здійснити поховання позивача після її смерті або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснить поховання, у разі неможливості здійснити поховання позивача самостійно через поважні причини.

Згідно з п. 8 договору довічного утримання грошове утримання буде щомісячно виплачуватися, починаючи з моменту укладення договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою додому або готівкою на руки під розписку або на розрахунковий рахунок банківської установи. Також передбачено, що сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.

У п. 9 сторони зазначили, що одноразове грошове утримання визначено за спільною згодою у розмірі 50 тис. грн, які представник ОСОБА_6 отримав повність від ОСОБА_7 під розписку перед підписанням цього договору.

Також у п. 12 договору сторони погодили, що позивач залишає за собою право проживати у своїй квартирі довічно, а відповідач не має права вселяти та реєструвати в квартирі інших осіб.

До істотних умов цього договору сторони віднесли вчасну проплату щомісячних платежів і довічне право на проживання відповідача в квартирі (п. 14 договору).

Договір довічного утримання від 11 липня 2015 року та довіреність від 30 червня 2015 року судом не визнані недійсними, тому вважаються дійсними.

Згідно з п. 15 договору довічного утримання він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи містять докази, що підтверджують щомісячне грошове утримання позивача відповідачем шляхом банківського переказу, як і оплату відповідачем комунальних послуг.

Факт проживання позивача у квартирі сторонами не заперечувався.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про те, що обставини, які викладені позивачем у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження і були спростовані відповідачем.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 − ОСОБА_9 −відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік