Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 322/405/16Головуючий у 1-й інстанції Гасанбеков С.С.
№22-ц/778/235/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Кочеткової І.В.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

28 березня 2016 року Банк поштою (конверт а.с. 40) звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 29.03.2012 року станом на 31.01.2016 року у розмірі 18228,88 грн., яка складається з: 2231,48 грн. - заборгованості за кредитом; 11853,17 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 844,23 грн. - штраф (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1378,00 грн.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року (а.с. 71-74) позов Банку задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2012 року в розмірі 7933,45 грн., а саме: 2231,48 грн. - заборгованість за кредитом; 2048,00 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2800,00 грн. - заборгованість за комісією; 853,97 грн. - штрафи.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь Банку судовий збір в сумі 599,71 грн.

Відповідач ОСОБА_3 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 79-81) просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог Банку та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 88) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.90).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 20 грудня 2016 року, не відбувся та був відкладений (а.с.98) в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_3 за дорученням (а.с. 54) ОСОБА_4 про його відкладення (а.с. 96).

При цьому, представникові Банку у даному судовому засіданні 20 грудня 2016 року за довіреністю (а.с. 97) Кузьмінову Д.В., якій на запитання колегії суддів апеляційного суду визнав, що при розрахунку відсотків відповідачу у цій справі в програмі Банку відбувся збій, у даному судовому засіданні на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України апеляційним судом було роз'яснено право заявити клопотання про долучення до матеріалів цієї справи уточненого розрахунку Банку, у тому числі відносно відсотків та штрафів, які є складовою заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором, а також наслідки незаявлення такого клопотання Банком, а саме: законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі буде переглядатись апеляційним судом в межах доводів апеляційної скарги Банку на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів, на що представник Банку зазначав, що він бажає підготувати та заявити таке клопотання у наступному судовому засіданні у цій справі.

Однак, у наступне судове засідання у цій справі 16 лютого 2017 року представник Банку не з'явився, при цьому, Банк та представник останнього були належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи через представника Банку (а.с.99), що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України.

При цьому, Банк чи представник останнього про причини неявки представника Банку у дане судове засідання апеляційний суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду цієї справи чи уточненого розрахунку Банку, у тому числі відносно відсотків та штрафів, апеляційному суду не подавали.

У судове засідання 16 лютого 2017 року також не з'явився вдруге представник відповідача - ОСОБА_4, останній був також належним чином повідомлений апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с.101-103), у тому числі через свого довірителя ОСОБА_3, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавав.

При вищевикладених обставинах, враховуючи, що це вже друге судове засідання у цій справі, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, у тому числі представника Банку, та на підставі ст. ст. 10 ч. 4, 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду цієї справи через неявку його представника ОСОБА_4 відмовити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, у тому числі представника Банку за присутністю відповідача ОСОБА_3 на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі частково, керувався ст. ст. 88, 208-209, 212-215, 218, 223-226, 294, 296 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог Банку у цій справі в частині відмови в їх задоволенні.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 29 березня 2012 року між ОСОБА_3 та Банком укладений договір надання банківських послуг, який складається із заяви клієнта, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 29.03.2012 (а.с.6-32).

Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

Згідно із п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розу: 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансове установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернуті кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше 1 сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язані вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Станом на 31.01.2016 відповідач через неналежне виконання умов договору від 29.03.2012 має заборгованість (розрахунок Банку а.с. 4-5).

Разом із тим, суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості відповідача, зазначений в доданому до позовної заяви розрахунку, необґрунтованим у зв'язку з наявністю в ньому арифметичних помилок, починаючи з рядка 01.03.2014.

З аналізу доданого до позовної заяви розрахунку Банку суд першої інстанції правильно встановив, що розмір нарахованих на поточну заборгованість за кредитом відсотків обчислюється за формулою: ((% ставка поточна заборгованість/360)*кількість днів)*(сальдо поточної заборгованості за кредитом/100), а розмір нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом процентів обчислюється за формулою: ((% ставка прострочена заборгованість/360)*кількість днів)* (сальдо простроченої заборгованості за кредитом/100). При цьому, банком всупереч умов договору проценти обчислені з розрахунку 365 днів на рік, наприклад, у рядку 28.02.2014 розмір процентів, нарахованих на поточну заборгованість становить: ((30,00/365)* 1)*(1 554,99/100)= 1.28 грн.

Отже, враховуючи, що станом на 28.02.2014 загальна заборгованість відповідача за процентами становила 429,18 грн., суд першої інстанції правильно визначив у цій справі розмір заборгованості за процентами, відповідно до вищезазначених формул, починаючи з 01.03.2014 року до станом на 31.01.2016 року у сумі 2048,00 грн. (див. розрахунок у рішенні суду першої інстанції у цій справі).

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно встановив, що станом на 31.01.2016 відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 7079,48 грн., а саме: 2231,48 грн. - заборгованість за кредитом; 2048,00 грн. - заборгованість по процентах; 2800,00 грн. - заборгованість за комісією, оскільки, нарахування Банком відповідачу пені за вищезазначеним кредитним договором судом першої інстанції не встановлено взагалі.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір штрафу у вигляді 5 % від суми заборгованості має дорівнювати: 7079,48*5% = 353,97 грн., а загальна сума заборгованості відповідача з урахуванням штрафних санкцій складає: 7079,48 грн. + 353,97 грн. + 500,00 грн. (фіксована сума штрафу) = 7933,45 грн., а отже позов Банку підлягає частковому задоволенню на вказану суму.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію Банку, як позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представники вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Здійснення захисту свого порушення права на свій власний розсуд є виключним правом Банку у цій справі, як позивача.

Участь Банку через свого представника у судових засіданнях у суді першої інстанції у цій справі також була та є правом, а не обов'язком Банку.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному розгляду цієї справи.

Однак, належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду цієї справи представник Банку (а.с. 56, 60, 64-65, 67-68) чотири рази (20.07.2016 року а.с. 57, 11.08.2016 року а.с.61, 30.08.2016 року а.с. 66, 21.09.2016 року а.с. 69) не з'явився у судові засідання у цій справі, про причини неявки свого представника Банк суд першої інстанції не повідомив, будь-яких клопотань банк та його представник суду першої інстанції не подавали, у тому числі щодо уточнення позовних вимог чи щодо уточнення розрахунку заборгованості відповідача перед Банком, зокрема в частині відсотків та штрафів.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Хоча, в силу вимог ст. 27 ч. 3 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати обов'язки.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав розглядати та розглядав дану справу в межах заявлених Банком позовних вимог з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення Банку, як позивача, від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Банк не надав належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі в частині відмови в його задоволенні судом першої інстанції оскаржуємим рішенням.

Крім того, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Однак, докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Хоча суд апеляційної інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України у судовому засіданні 20 грудня 2016 року у цій справі роз'яснював представникові Банку право Банку заявити клопотання про долучення до матеріалів цієї справи уточненого розрахунку Банку, у тому числі відносно відсотків та штрафів, які є складовою заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором, а також наслідки незаявлення такого клопотання Банком, а саме те, що законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі буде переглядатись апеляційним судом в межах доводів апеляційної скарги Банку на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів, на що представник Банку зазначав, що він бажає підготувати та заявити таке клопотання у наступному судовому засіданні у цій справі.

Однак, у наступне судове засідання у цій справі, призначене апеляційним судом на 16 лютого 2017 року, представник Банку не з'явився, при цьому, Банк та його представник були належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи через представника Банку (а.с.99), що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України.

При цьому, Банк чи його представник про причини неявки представника Банку у судове засідання 16 лютого 2017 року апеляційний суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду цієї справи чи уточненого розрахунку заборгованості відповідача перед Банком, у тому числі відносно відсотків та штрафів, апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд мав переглядати та переглядав законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку за відсутністю представника Банку на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи Банку (позивача), як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення в оскаржуємій частині, яким спір знайшов своє належне вирішення.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст.88 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі понесених судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови Банку у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1515,80 грн. (а.с.83), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Кухар С.В.Кочеткова І.В.