_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4058/16-ц
Провадження № 2/520/3464/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Бусленко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неустойки, -

ВСТАНОВИВ:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 неустойку у розмірі 22 013 грн. 06 коп., посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір оренди № 884/ж/5. У відповідності до п. 1.2 вказаного Договору термін дії договору оренди визначився з 23.06.2006р. по 20.06.2007р. Проте, згідно зі ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, якій був раніше встановлений договором. Враховуючи те, що сторони не надсилали один одному заяви про припинення договору, то Договір оренди № 884/ж/5 від 23.06.2006 року був продовжений на умовах, викладених в договорі. В подальшому у зв'язку із несплатою орендної плати протягом більш ніж три місяці поспіль, Департаментом на адресу відповідача було направлено повідомлення від 01.12.2011 року № 01-15/1942 про відмову від договору оренди в порядку, передбаченому ст. 782 ЦК України. Зазначене повідомлення було отримано відповідачем 17.12.2011 року. Таким чином договір оренди № 884/ж/5 від 23.06.2006 року припинив свою дію 17.12.2011 року. Згідно п. 4.7. Договору, після закінчення строку дії Договору, чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобов'язаний у 15 - денний термін передати орендодавцю приміщення за актом, у належному стані. Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.12.2014 року по справі №5012/2173/2012 позовні вимоги Департаменту були задоволені у повному обсязі зокрема з ОСОБА_1 у примусовому порядку була стягнута заборгованість з неустойки за період з 02.01.2012 р. по 31.03.2014р. Відповідача було виселено в рамках виконавчого провадження 16.10.2014р., в зв'язку з чим позивачем була донарахована неустойка за період з 01.04.2014 р. по 16.10.2014р. (по день складання акту державного виконавця про виселення боржника) в сумі 22 013, 06 грн. та яку позивач просить стягнути відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України.

Представник відповідача надав до суду заяву про застосування строку позовної давності та просив відмовити у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з підстав, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності на звернення до суду за захистом свого права.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та СПД ОСОБА_1 було укладено договір оренди № 884/ж/5. У відповідності до п. 1.2 вказаного Договору термін дії договору оренди визначився з 23.06.2006р. по 20.06.2007р.

01.12.2011 року в зв'язку із несплатою орендної плати протягом більш ніж три місяці поспіль, Департаментом на адресу відповідача було направлено повідомлення №01-15/1942 про відмову від договору оренди в порядку, передбаченому ст. 782 ЦК України. Зазначене повідомлення було отримано відповідачем 17.12.2011 року. Таким чином договір оренди №884/ж/5 від 23.06.2006 року припинив свою дію 17.12.2011 року.

Згідно п. 4.7. Договору, після закінчення строку дії Договору, чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобов'язаний у 15 - денний термін передати орендодавцю приміщення за актом, у належному стані.

Відповідно до наданого до позовної заяви розрахунку неустойки, вбачається, що підставою для її нарахування є акт державного виконавця від 16.10.2014 року. Проте, відповідно до наданого акту державного виконавця від 16.10.2014 року, який додано до позовної заяви, вбачається, що з нежитлового приміщення, загальною площею 72, 5 кв.м. по АДРЕСА_1 було виселено ОСОБА_2, а не ОСОБА_1, при цьому відповідно до договору оренди № 884/ж/5 від 23.06.2006 року, в оренду саме ОСОБА_1 було передано нежитлове приміщення, загальною площею 41, 8 кв.м. Будь-яких доказів та пояснень стосовно розбіжностей площі та визначення іншої особи в акті державного виконавця, який є підставою для нарахування неустойки відповідачу, представником позивача у судовому засіданні не надано.

Щодо визначення початку перебігу строку позовної давності, уроз'ясненнях, наданих Вищим Господарським Судом України в п. 4.5 Постанови Пленуму «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29 травня 2013 року зазначено, що частиною другою статті 785 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки в разі невиконання останнім обов'язку щодо повернення речі. Початок перебігу позовної давності за відповідною вимогою визначається за загальним правилом частини першої статті 261 названого Кодексу (з дня, наступного за тим днем, коли мало бути виконано зобов'язання щодо повернення речі), а не згідно з положенням частини другої статті 786 ЦК України (з моменту повернення речі наймачем), оскільки це положення стосується вимог, зазначених у частині першій тієї ж статті 786 ЦК України, а не вимоги про стягнення згаданої неустойки; у Рішенні Конституційного Суду України від 03.07.2012 № 14-рп/2012 зі справи № 1-20/2012 також зазначено, що положення статті 786 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності в один рік застосовується до вимог наймодавця про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, та вимог наймача про відшкодування витрат на поліпшення речі і не поширюється на інші вимоги наймача та наймодавця, які випливають з договору найму (оренди). Водночас господарським судам необхідно мати на увазі, що відповідна неустойка є самостійним заходом майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, і тому щодо неї застосовується загальна, а не спеціальна позовна давність.

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «VD MAIS» щодо офіційного тлумачення положень статті 786 ЦК України від 03 липня 2012 року № 14-рп/2012 у справі № 1-20/2012 було роз'яснено, що положення ч. 2 статті 786 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності в один рік слід розуміти так, що воно застосовується до вимог наймодавця про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, та вимог наймача про відшкодування витрат на поліпшення речі і не поширюється на інші вимоги наймача та наймодавця, які випливають з договору найму (оренди).

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися в суд з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Таким чином початок перебігу позовної давності за заявленою вимогою Департаментом комунальної власності Одеської міської ради визначається за загальним правилом ч.1 ст. 261 ЦК України, тобто з дня, наступного за тим днем, коли мало бути виконано зобов'язання щодо повернення речі, тобто з 02 січня 2012 року, а саме - з наступного дня після закінчення 15-денного терміну від дня припинення договору оренди № 884/ж/5, а не з дня повернення приміщення за актом державного виконавця. Отже строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення неустойки закінчився 02 січня 2015 року, в той час як позивач звернувся з позовом про захист свого права 11 квітня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності.

При таких обставинах та враховуючи, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові , суд вважає позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,58,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, , суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неустойки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.