22-ц/775/318/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Харитонова Г.Л.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Азовелектросталь» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, помилковість визначення судом першої інстанції господарської підсудності даного спору, просить ухвалу суду скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_2, від якого надійшла заява про вирішення справи у його відсутність (а.с. 32), представника відповідача ОСОБА_3 «Азовелектросталь» (а.с. 34), дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатись в порядку господарського судочинства з огляду на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 року, якою порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_3 «Азовелектросталь».

З такими висновками суду не можна не погодитися, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2017 року позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з колишнього роботодавця - ОСОБА_3 «Азовелектросталь» заробітної плати, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди. Провадження у справі відкрито 17.03.2017р.

Як стало відомо, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 березня 2017 року порушено провадження у справі № 910/4518/16 про банкрутство ОСОБА_3 «Азовелектросталь», відомості про що опубліковані на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України номер публікації 41177 від 15.03.2017р. За змістом резолютивної частини ухвали цієї господарського суду в п. 3 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 14.03.2017р. (а.с. 35-40).

За таких відомостей суд першої інстанції 24 березня 2017 року постановив ухвалу про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та відшкодування немайнової шкоди, що витікає з порушення права на оплату праці з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України з одночасною рекомендацією позивачеві звернутись із таким позовом в порядку господарського судочинства Господарського суду міста Києва, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство ОСОБА_3 «Азовелектросталь»,.

Такий висновок ґрунтується на нормах нижчевикладеного законодавства.

Статтею 28 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма права не встановлює обмежень стосовно дати заявлених вимог до такого боржника відносно дати порушення справи про банкрутство.

Згідно п. 7 ч. 1 статті 12 ГПК України справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України, підвідомчі господарським судам.

Частиною 9 ст. 16 ГПК України встановлено виключну підсудність справ господарським судам і зазначено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу (в т.ч. справи про стягнення заробітної плати), розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Системний аналіз положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Отже, виходячи з того, що позивачем пред'явлено вимоги до відповідача ОСОБА_3 «Азовелектросталь», стосовно якого порушено справу про банкрутство, спір щодо майнових вимог ОСОБА_2 і, пов'язаних з ними, немайнових прав, підлягає розгляду господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, що виключає можливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в п. 3 постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3 у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом про адміністративні правопорушення віднесені до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства через порушення стосовно відповідача справи про банкрутство.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

За положеннями ч. 3 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», абз. 4 п. 37 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 15 від 18.12.2009р. «Про судову практику в справах про банкрутство» ухвала про порушення провадження у справі про банкрутство набирає законної сили з моменту її винесення.

Враховуючи набрання чинності ухвали господарського суду про порушення справи про банкрутство ОСОБА_3 «Азовелектросталь» саме з моменту її ухвалення 14.03.2017р., а також беручи до уваги відкриття провадження у даній цивільній справі 17.03.2017р., колегія суддів вважає відсутніми підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, яка ґрунтується на вимогах процесуального закону і відповідає обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги позивача в даній частині не є слушними, тому скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді