Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/924/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, агентство нерухомості «Діалог» про стягнення авансу,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, агентство нерухомості «Діалог» про стягнення авансу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона мала намір придбати квартиру. Агентство нерухомості «Діалог» запропонувало їй купити квартиру АДРЕСА_1 (вул. ОСОБА_6) в м. Бердянську, яка належала ОСОБА_3

05.10.2016 року між нею та ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 було укладено у простій письмовій формі та без нотаріального посвідчення попередній договір, за умовам якого вони зобовязалися укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 не пізніше 18.10.2016 року за ціною 533000 грн., що еквівалентно 20500 доларів США. На виконання взятих на себе зобов'язань позивач передала ОСОБА_5 завдаток у розмірі 26 000 грн.

З обєктивних причин вона не змогла 18.10.2016 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна та передати останню частину грошових коштів. Вона домовилась з продавцем, що знайде нових покупців на зазначену квартиру. Проте на початку листопада вона довідалась, що ОСОБА_3 продала квартиру, тому звернулась до неї з проханням повернути 26 000 грн., але остання відмовилась повертати грошові кошти і пояснила, що вони є завдатком і не підлягають поверненню.

Оскільки між нею та продавцем жодних зобовязань за попереднім договором не виникло, тому передані нею грошові кошти є авансом і повинні бути їй повернуті.

Посилаючись на зазначенні обставини просила суд стягнути з відповідача 26 000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2016 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 26 000 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 551,20 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи; неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних прідстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 було укладено у простій письмовій формі та без нотаріального посвідчення попередній договір, за умовам якого сторони домовилися не пізніше 18.10.2016 року належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, належної ОСОБА_3 за ціною 533000 грн., що еквівалентно 205000 доларів США.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору ОСОБА_7 передала ОСОБА_5, з метою забезпечення своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна суму завдатку в розмірі 26 000 грн. У вказаному договорі також зазначено, що у випадку невиконання умов вказаного договору покупцем, сума завдатку залишається у продавця. (а.с.7-8).

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

ОСОБА_3 посилається на те, що вказані кошти є не авансом, а є завдатком, оскільки в попередньому договорі від 05 жовтня 2016 року укладеному між сторонами зазначено завдаток, а оскільки саме позивач відмовились від укладення договору то за правилами ст. 571 ЦК України завдаток повинен залишитись у відповідача.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був в зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані кошти завдатком.

Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України ).

Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, то те, що сторонами вони зазначені як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Суд першої інстанції врахував вказану правову позицію, висловлену у вказаній постанові Верховного Суду України, тому правильно встановив дійсні правовідносини, які виникли між сторонами у справі.

Правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, правовим позиціям Верховного Суду України, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегією судів не вбачається.

Суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, вимоги закону і дійшов правильного висновку щр сплачені ОСОБА_4 26000 грн. є авансом і тому підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3. на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 відповідно до довіреності від 23.09.2016 року доручала ОСОБА_5 лише продати вищезазначену квартиру, а укладати попередній договір щодо продажу цієї квартири не доручала, а тому не може бути відповідачем у справі не заслуговують на увагу, оскільки в попередньому договорі від 05.10.2016 року зазначено, що ОСОБА_5 діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 від 03 вересня 2016 року, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на іншу довіреність від 23.09.2016 року.

Крім того, відповідно до положень ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

Якщо ОСОБА_3 вважає, що попередній договір від 05.10.2016 року був вчинений її представником ОСОБА_5 з перевищенням повноважень, то остання не надала суду доказів, які б свідчили про те, що вона не схвалила його. Навпаки, із заперечень, які містяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_3 прийняла його до виконання та не заперечувала факт оримання коштів за цим попереднім договором в сумі 26000 грн. ( а.с. 28-29).

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне судове рішення, підстав для скасування якого не вбачається.

Зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2