Справа № 738/1755/16-ц
№ провадження 2/738/14/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді Сова Т.Г.

секретарів Бреус Н.В., Костюк І.А.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мена Чернігівської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Менського району Чернігівської області про визнання договору купівля продажу нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладеним та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за № 26 по вул. Бузкова (Радянська) в м. Мена Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року до Менського районного суду звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області про визнання права власності за набувальною давністю. В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати договір купівлі продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладеним та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за № 26 по вул. Бузкова (Радянська) в м. Мена Чернігівської області. Позовні вимоги мотивує наступним. У квітні 1999 року між позивачем та ОСОБА_4 було досягнуто домовленості про купівлю продаж майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: м. Мена, вул. Бузкова (Радянська), 26. В звязку з цим вони уклали договір купівля продажу майна від 16 квітня 1999 року, за яким позивач набув у власність житловий будинок, що розташований за адресою: м. Мена вул. Бузкова (Радянська), 26, а ОСОБА_4 отримала взамін 1800 доларів США, на підтвердження чого склали в присутності свідків розписку. З того часу позивач проживає у придбаному домоволодінні, користується господарчими спорудами, обробляє земельну ділянку. 23 листопада 2002 року померла ОСОБА_5 Позивач не може приватизувати земельну ділянку та не може належним чином володіти майном, оскільки не зареєстрував своє право власності на нього. Незручності, повязані із відсутністю власника, існують вже десятки років підряд. Враховуючи, що позивач з 1999 року по теперішній час фактично добросовісно, відкрито і безперервно володіє та користується нерухомим майном, а саме спірним будинком, то звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на вказане домоволодіння за набувальною давністю. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просить визнати укладеним договір купівлі продажу нерухомого майна, укладений між ним та ОСОБА_4 та визнати за ним ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Бузкова, 26 в м. Мена Чернігівської області.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали уточнені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що йому відомо, що власником житлового будинку № 26 по вул. Бузкова в м. Мена була ОСОБА_4, а в 1999 році будинок купив ОСОБА_7. Свідок був присутнім при укладенні цього договору та показав, що ОСОБА_1 віддав ОСОБА_4 за будинок грошові кошти в сумі 1800 доларів США, а вона написала розписку. ОСОБА_1 не оформив відразу нотаріально придбаний будинок, оскільки не мав коштів, ОСОБА_4 проживала в будинку по сусідству, а потім померла, так будинок залишився не оформленим і до цього часу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що власником житлового будинку № 26 по вул. Бузкова в м. Мена була ОСОБА_4. Свідок підтвердила факт передавання в 1999 році позивачем ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1800 доларів США за будинок, про що ОСОБА_4 написала розписку. Після цього, позивач відразу вселився в цей житловий будинок і проживає там до цього часу. На думку свідка, ОСОБА_1 не оформив відразу нотаріально придбаний будинок, оскільки не мав коштів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, враховуючи пояснення свідків, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні, чого не заперечував позивач і що також підтвердили свідки, у квітні 1999 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було досягнуто домовленості про купівлю продаж житлового будинку № 26 по вул. Бузкова (Радянська) в м. Мена Чернігівської області, що належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.6).

На підтвердження даної домовленості позивач віддав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1800 доларів США, натомість набув у власність вказаний житловий будинок, на підтвердження чого вони склали в присутності свідків розписку (а.с.5).

З вказаного часу позивач проживає в даному домоволодінні, та несе всі витрати по утриманню житлового будинку.

Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таке положення міститься також і у статті 47 ЦК УСРС, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно за статтею 657 ЦК України договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Із ч. 1 ст. 220 ЦК України слідує, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства визнано, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода у наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, даючи юридичну оцінку наданим учасниками по справі поясненням та доказам, враховуючи, що власниця житлового будинку № 26 по вул. Бузкова (Радянська) в м. Мена ОСОБА_4 після укладення домовленості із ОСОБА_1 про продаж житлового будинку та написання розписки про отримання від нього грошових коштів за даний будинок, тривалий проміжок часу проживала в сусідньому будинку № 19 по вул. Бузкова (Радянська) в м. Мена, ненадання позивачем жодного доказу, що б підтверджував факт ухилення ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення договору купівля продажу житлового будинку, що є однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку, суд приходить до висновку що такого факту ухилення не було, а також те, що частина друга статті 220 ЦК України не застосовується до спорів про визнання правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, в звязку з чим дані правочини вважаються неукладеними й не створюють прав та обовязків для сторін, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивачем і про відмову в їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 182, 328, 392, 640 ЦК України, ст. ст. 57, 213 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Менського району Чернігівської області про визнання договору купівля продажу нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладеним та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за № 26 по вул. Бузкова (Радянська) в м. Мена Чернігівської області відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова