Категорія 30Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Іващука В.А.,

суддів : Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької обласної державної адміністрації, Вінницького спеціалізованого колективного підприємства №26, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Вінницькій області, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у м.Вінниці, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області, про забезпечення наперед проплаченим санаторним лікуванням в санаторії «Борисфен» у 2016 році за 2016 рік для лікування захворювань спинного мозку і хребта або оплати повної вартості санаторного лікування у 2016 році, відшкодування моральної шкоди, визнання і припинення над позивачем державного садизму, дискримінації, геноциду у 2016 році,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

із зазначеним позовом ОСОБА_2 звернувся в суд 4 листопада 2016 року.

Зазначав, що з вини Вінницького СКП-26 позивач отримав тяжку виробничу травму. МСЕК визнала його інвалідом праці першої групи довічно з потребою довічного санаторно - курортного лікування.

В 2001 році ФССНВ України прийняли від Вінницького СКП - 26 незаконно його персональну облікову документацію, що на його думку є незаконним, оскільки він має бути на обліку та юридично зараз перебуває на обліку у Вінницькому СКП - 26. Це підприємство зобов'язане по сьогоднішній день цікавитися ним та щорічно забезпечувати санаторним лікуванням в санаторії "Борисфен", зобов'язані проводити інші регресні і додаткові виплати під контролем ФССНВ України, Прокурора і Вінницької облдержадміністрації згідно ст. 11 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року та «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» затверджених Постановою КМ України №472 від 23 червня 1993 року.

Зазначав, що в 2016 році він звернувся до відповідачів із заявою забезпечити його санаторієм «Борисфен» із проплатою наперед його санаторного лікування, надав довідку №241/39 медичної форми 070/о. Відповідачі в 2016 році на протязі року не проплатили у санаторій коштів за санаторне лікування та роблять все , щоб він не лікувався і помер. Таке ставлення на його думку є державним садизмом, дискримінацією і геноцидом щодо нього в 2016 році.

Позивач посилався на те, що такими діями, безвідповідальністю відповідачі нанесли йому моральну шкоду, яку повинні відшкодувати.

Посилаючись на вказані обставини та норми Загальної Декларації Прав Людини ООН, Декларації про Права інвалідів (Резолюція 3437 Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1975 року) Конвенції про Права інвалідів (резолюція А/RES/61/106 прийнятою Генеральною Асамблеею ООН на 76 Пленарному засіданні 13 грудня 2006 року? Конвенції про захист Прав людини і Основоположних Свобод та протоколів до Конвенції, Європейської Соціальної Хартії, статей 3,8,9,10, 46, 22, 24 , 28,55, 56, 121 Конституції України, статей 1166, 1167, 1187, 1195, 1202, 1206 ЦК України, Закону України «Про охорону праці», «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», закону України «Про основи захищеності інвалідів», Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, органів дізнання, слідства, прокуратури, суду», позивач просив зобов'язати відповідачів забезпечити його наперед проплаченим санаторним лікуванням в санаторії «Борисфен» м. Очаків Миколаївської області у 2016 році за 2016 рік для лікування захворювань спинного мозку і хребта, або оплатити йому на руки повну вартість санаторного лікування на 45 діб у 2016 році, відшкодувати моральну шкоду в сумі 16596 грн. та визнати дискримінацію, державний садизм і геноцид позивача відповідачами у 2016 році, рішенням суду його припинити.

11 листопада 2016 року позивач подав заяву у якій уточнив обставини, підстави, вимоги позову (а.с.25 - 28). Просив у рішенні суду зобов'язати відповідачів негайно перерахувати гроші на санаторне лікування в 2016 році за 2016 рік. Ухвалити окрему ухвалу про відновлення втраченого судового провадження (2003-2005 роки) справи за його позовом до ВД Управління ФССНВ України у Вінницькій області, Вінницького СКП-26, ВД відділення ФССНВ у м.Вінниці про повернення облікової документації інваліда праці 1 групи ОСОБА_2 у Вінницьке СКП -26, відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом на роботі, моральної шкоди зареєстрованої 17 жовтня 2003 року за вх. №23402.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, зазначаючи про нікчемність, незаконність, неправильність рішення та посилаючись за змістом скарги на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

СКП №26 звернулось із листом у якому просили розглядати справу без участі його представника та зазначило, що всі питання по соціальному забезпеченню інвалідів законодавством покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, а тому ніякого відношення до судових позовів позивача немає.

Представник ВД ФССНВ України у м. Вінниці та представник Вінницької обласної державної адміністрації заперечували доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 безстроково є інвалідом 1 групи. Причина інвалідності - трудове каліцтво з втратою працездатності 100%. ОСОБА_2 потребує щорічного безоплатного санаторно - курортного лікування та потребує супроводження.

Встановлено також і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 до органу, до повноважень якого відноситься забезпечення санаторним лікуванням, а саме до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці, з вимогою забезпечити його санаторним лікуванням у 2016 році не звертався.

Безспірним є те, що позивач 7 жовтня 2016 року звернувся з заявою до голови Вінницької обласної державної адміністрації у якій просив забезпечити його наперед проплаченим санаторним лікуванням в санаторії «Борисфен» не пізніше жовтня 2016 року терміном на 45 діб.

Також судом першої інстанції безспірно встановлено, що відповідачем відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Вінниці та ТОВ «Санаторій «Борисфен» 29 грудня 2015 року було укладено договір №20 про надання санаторно-курортних послуг.

Згідно з пунктом 1.1 Договору виконавець, за завданням замовника зобов'язується в обсязі на умовах зазначених цим договором надати замовнику санаторно-курортні послуги в 2016 році, розміщення в номерах визначеної категорії, організація харчування, медичне обслуговування інваліду - спинальнику 1 групи трудового каліцтва ОСОБА_2 в санаторії «Борисфен», а замовник, в обсязі та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується оплатити ці послуги (а.с. 52-53)

На виконання цього Договору, на підставі рахунку на оплату №236 від 18.10.2016 року відповідачем згідно платіжного доручення №1588 від 17.11.2016 року проведено оплату 20250,00 грн. за санаторно-курортне лікування для позивача (а.с. 54, 78-80).

ТОВ «Санаторій «Борисфен» листом №331 від 21.11.2016 року підтвердило отримання передоплати в сумі 20250,00 грн. за путівку на 45 діб для інваліда 1 групи ОСОБА_2. У листі повідомлено про готовність прийняти інваліда 1 групи ОСОБА_2 на санаторно-курортне лікування в 2016 році (а.с. 51).

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, як це вбачається із змісту судового рішення, що позивачем, відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України та статей 10, 60 цього Кодексу, не доведено тих обставин, на які він посилається обґрунтовуючи свої вимоги, а особи які відповідають за забезпечення санаторним лікуванням інваліда першої групи ОСОБА_2 діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, як це передбачено положенням частини 2 статті 19 Конституції України.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на правильно встановлених обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Наведені доводи не дають правових підстав для скасування чи зміни правильного по суті судового рішення.

Безпідставними є посилання апелянта у поданій 21 грудня 2016 року апеляційній скарзі (а.с.105-106) на порушення судом норм процесуального права, оскільки позивачем не зазначено, чому саме не витребування судом оригіналу путівки санаторної №01023 є таким порушенням, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки за положенням частини 3 статті 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що у суду не було правових підстав для витребування вказаного оригіналу санаторної путівки, оскільки ніякого значення для вирішення цього спору вказаний оригінал путівки немає.

Безпідставними також є посилання у апеляційній скарзі на неповноту дослідження і оцінки доказів.

Із матеріалів справи вбачається також, що виходячи із змісту позовних вимог та суті спору немає необхідності у виклику та допиту свідків, на яких посилається позивач, а тому безпідставним є посилання у апеляційній скарзі на таке порушення судом процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого.

Положеннями частини 4 статті 42 Закону №1105-XIV передбачено, що потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд у розмірі, встановленому правлінням Фонду.

Потерпілому, який став інвалідом, компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування і назад. Особі, яка супроводжує потерпілого до місця лікування і назад (крім санаторно-курортного лікування), Фонд компенсує за наявності підтверджуючих документів (оригіналів) витрати на проїзд і житло за розмірами згідно із законодавством про службові відрядження. Особу, яка супроводжує на санаторно-курортне лікування інваліда, якому за висновком МСЕК або індивідуальною програмою реабілітації інваліда визначено потребу в супроводі, Фонд забезпечує путівкою без лікування (лише проживання та харчування) або компенсує такі витрати у разі самостійного придбання путівки. (ч. 2 ст. 42 Закону №1105-XIV).

Отже, суд правильно визначив особу яка може нести відповідальність за невиконання вимог закону щодо організації та забезпечення позивача у справі санаторно -курортним лікуванням та ухвалив правильне по суті рішення суду.

Оскаржуване рішення суду є правильним та справедливим і ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Щодо вимог апеляційної скарги про ухвалення апеляційним судом окремої ухвалу про відновлення втраченого судового провадження (2003-2005 роки) у справі за його позовом до ВД Управління ФССНВ України у Вінницькій області, Вінницького СКП-26, ВД відділення ФССНВ у м.Вінниці про повернення облікової документації інваліда праці 1 групи ОСОБА_2 у Вінницьке СКП -26, відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвом на роботі, моральної шкоди зареєстрованої 17 жовтня 2003 року за вх. №23402, то колегія суддів вважає, що такі вимоги є безпідставними, виходячи із наступного.

Відновлення втраченого провадження регулюється розділом ІХ ЦПК України. Відповідно до статті 403 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справ, або за ініціативи суду. Отже відновлення втраченого судового провадження здійснюється за визначених законом правил.

З такою заявою до суду в установленому законом порядку визначені законом особи можуть звернутися самостійно.

Разом із тим, у апеляційному порядку за поданою апеляційною скаргою переглядаються рішення та ухвали лише у межах вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України) .

Така вимога у позовній заяві у суді першої інстанції заявлялась, як це вбачається із змісту оскаржуваного рішення, проте судом першої інстанції це питання у судовому засіданні не вирішувалося.

За таких обставин, у апеляційного суду немає правових підстав вирішувати це питання замість суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ І.В. Міхасішин

/підпис/ І.М. Стадник

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук