Справа № 635/8794/16-ц
Провадження № 2/635/668/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючої судді - Токарєвої Н.М.,

при секретарі - Браварець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя і визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, з урахуванням уточнень звернулася до суду з позовною заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна подружжя, визнання права власності, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона з жовтня 2002 року постійно спільно з відповідачем ОСОБА_3, проживала однією сім'єю та вела з ним спільне господарство. При цьому вони до травня 2012 року не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Крім того, весь цей час вони працювали разом на одному підприємстві в ТОВ «АККО», що знаходиться в АДРЕСА_2.

26 травня 2012 року ОСОБА_1 з ОСОБА_3 офіційно оформили свої сімейні стосунки шляхом укладення шлюбу між ними, який був зареєстрований Жовтневим відділом державного реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 189.

Від даного шлюбу спільних дітей у сторін немає.

На даний час шлюб між сторонами розірвано 20 грудня 2016 року Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 128.

В період спільного життя однією сім'єю позивача ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 за спільні кошти родини з весни 2003 року по 2007 рік був збудований житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 482,90кв.м., житловою площею 104,50кв.м., з допоміжними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Внутрішні оздоблювальні роботи в цьому будинку продовжувались досить тривалий час і після оформлення права власності на будинок. В цьому будівництві позивач приймала безпосередню участь шляхом придбання будівельних матеріалів та оплати вартості будівельних робіт за рахунок коштів, які вона отримувала у вигляді заробітної плати.

Будівництво цього будинку було закінчено, право власності оформлено належним чином на ім'я відповідача, оскільки всіма справами займався саме він. Даний будинок по праву власності належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради 25.04.2007р. Право власності було зареєстровано належним чином 12.08.2013р. приватним нотаріусом ХМНО Онищенко С.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4911375, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_4.

Спірний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 0,15га., кадастровий номер НОМЕР_3 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Приватизацію цієї ділянки відповідачем ОСОБА_3 було розпочато ще у шлюбі та потім ділянка була зареєстрована на відповідача.

Крім того, позивачем з відповідачем вже під час перебування у зареєстрованому шлюбі був придбаний і інший об'єкт нерухомості, а саме комплекс нежитлових будівель, що складається з телятника літ. «Г», телятника літ. «Д», телятника літ. «З», загальною площею 2656,10кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3. Вказані нежитлові будівлі також по праву власності належать відповідачу ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6, виданого Нововодолазькою селищною радою 07.11.2012р. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано належним чином 04.04.2016р. державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Матюшенко Я.О.

Також, під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторін, був придбаний ще один об'єкт нерухомості, а саме комплекс нежитлових будівель і споруд, що складається з нежитлового бригадного будинку літ. «А-1», ганку літ. «а», нежитлової будівлі (зерноскдаду) літ. «Б», погрібу літ. «н», нежитлової будівлі (складу концкормів) літ. «Л», погрібу літ. «М», нежитловой будівлі (столової) літ. «В», ганку літ. «в», колодязю літ. «К», огорожі літ. «N», загальною площею 757,30кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4. Вказані нежитлові будівлі також по праву власності належать відповідачу ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_7, виданого Нововодолазькою селищною радою 26.06.2012р. Право власності якого було зареєстровано належним чином 04.04.2016р. державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Матюшенко Я.О.

В зв'язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду з відповідними позовом для захисту своїх цивільних прав, оскільки дійти згоди щодо поділу майна сторони не можуть.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, згідно якої просила цивільну справу розглянути за її відсутності та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 травня 2012 року ОСОБА_1 з ОСОБА_3 офіційно оформили свої сімейні стосунки шляхом укладення шлюбу між ними, який був зареєстрований Жовтневим відділом державного реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 189, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 26.05.2012 року.

Від даного шлюбу спільних дітей у сторін немає.

20 грудня 2016 року шлюб між сторонами розірвано Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 128, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9.

Згідно до вимог ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Позивач просить суд встановити факт, що вона ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживала разом із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю без реєстрації шлюбу, починаючи з жовтня 2002 року до дня реєстрації шлюбу між ними 26 травня 2012 року.

Дана вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 01 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Існуючі між позивачем та відповідачем близько 10 років (з 2002 по 2012 роки) під час їх спільного проживання відносини, а також, взаємні права та обов'язки, зокрема щодо спільного побуту, свідчать про те, що вони фактично проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу з жовтня 2002 року по 25 травня 2012 року.

За період спільного проживання без шлюбу ні позивач, ні відповідач з будь-якими іншими особами у шлюбних відносинах не перебували.

Встановлення судом факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу принаймні з жовтня 2002 року по 31 грудня 2003 року, коли діяв попередній ЦК України (1963 р.), могло мати місце на підставі п. 5 ст. 273 ЦГІК України (1964 р.) тільки тоді, коли фактичні шлюбні відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не міг бути зареєстрований в органах РАГСу. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягали (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зі змінами та доповненнями).

У зв'язку зі зміною сімейного та цивільного законодавства і введення у дію з 01 січня 2004 року нових Сімейного та Цивільного кодексів України було встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 3 СК України). Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім'єю слід задовольнити частково, оскільки факт проживання позивача однією сім'єю з відповідачем може бути встановлений у судовому порядку тільки з 01 січня 2004 року до 25 травня 2012 року включно.

Факт проживання позивача з відповідачем однією сім'єю, як чоловіка та жінки без шлюбу має юридичне значення та пов'язаний з наступним вирішенням спору про право, а саме спору про право власності на майно, набуте позивачем з відповідачем під час спільного проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка.

Виходячи з наведеного суд вважає, що вимоги позивача про встановлення факту того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, підлягають задоволенню починаючи з 01 січня 2004 року та до дня реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 26 травня 2012 року, які були підтвердженні наданими доказами, показами свідків.

Судом встановлено, що в період з весни 2003 року по 2007 рік був збудований житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 482,90кв.м., житловою площею 104,50кв.м., з допоміжними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1. В цьому будівництві позивач приймала безпосередню участь шляхом придбання будівельних матеріалів та оплати вартості будівельних робіт за рахунок коштів, які вона отримувала у вигляді заробітної плати. Зазначені обставини підтверджуються довідками про доходи позивача, квитанціями на придбання будівельних матеріалів, квитанціями про сплату комунальних послуг за житловий будинок та показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які підтвердили обставини сумісного будівництва даного житлового будинку.

Будівництво даного будинку було закінчено, право власності оформлено належним чином на ім'я відповідача, оскільки всіма справами займався саме він. Даний будинок по праву власності належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради 25.04.2007р. Право власності було зареєстровано належним чином 12.08.2013р. приватним нотаріусом ХМНО Онищенко С.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4911375, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_4, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7829951, виданим 12.08.2013р.

Спірний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 0,15га., кадастровий номер НОМЕР_3 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Приватизацію цієї ділянки відповідачем ОСОБА_3 було розпочато у шлюбі з позивачем. Земельна ділянка була зареєстрована на ім'я відповідача, ОСОБА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 251, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2017р.

Крім того, позивач з відповідачем вже під час перебування у зареєстрованому шлюбі придбали і інший об'єкт нерухомості, а саме комплекс нежитлових будівель, що складається з телятника літ. «Г», телятника літ. «Д», телятника літ. «З», загальною площею 2656,10кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3. Вказані нежитлові будівлі також по праву власності належать відповідачу ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6, виданого Нововодолазькою селищною радою 07.11.2012р. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано належним чином 04.04.2016р. державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Матюшенко Я.О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29151025, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 42, номер запису про право власності: 14067347.

Також, під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторін був придбаний ще один об'єкт нерухомості, а саме комплекс нежитлових будівель і споруд, що складається нежитлового бригадного будинку літ. «А-1», ганку літ. «а», нежитлової будівлі (зерноскдаду) літ. «Б», погрібу літ. «н», нежитлової будівлі (складу концкормів) літ. «Л», погрібу літ. «М», нежитловой будівлі (столової) літ. «В», ганку літ. «в», колодязю літ. «К», огорожі літ. «N», загальною площею 757,30кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4. Вказані нежитлові будівлі також по праву власності належать відповідачу ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_7, виданого Нововодолазькою селищною радою 26.06.2012р.. Право власності якого було зареєстровано належним чином 04.04.2016р. державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Матюшенко Я.О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29147115 від 07.04.2016р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 42, номер запису про право власності: 14065098.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України (в редакції 2002 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, придбане в період шлюбу.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В пункті 20 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11 зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

В пункті 22 цієї ж Постанови Пленуму ВС України також зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як роз'яснено Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К України, 377 ЦК України.

Вищевказані норми права закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, враховуючи вимоги положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України передбачається, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Саме такі відносини і існували між сторонами з 01 січня 2004 року до 26 травня 2012 року.

За таких обставин та згідно до вищевказаних правових норм, спірні об'єкти нерухомості є спільним сумісним майном подружжя та воно підлягає розподілу між позивачем та відповідачем в рівних частках кожному.

Згідно Висновку про вартість майна, виготовленого ФОП ОСОБА_10 від 27.12.2016р., вартість спірного житлового будинку без урахуванням вартості земельної ділянки складає 1364200,00грн., відповідно вартість 1/2 її частини складає 682100,00грн. (1364200,00 : 2 = 682100,00).

Відповідно до Висновку про оціночну вартість нежитлових приміщень, загальною площею 2656,10кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, виготовленого ТОВ «ХОТЕЙ-АО» 31.01.2017р., вартість спірного комплексу нежитлових будівель складає 1849600,00грн., відповідно вартість 1/2 її частини складає 924800,00грн. (1849600,00 : 2 = 924800,00).

Згідно Висновку про оціночну вартість нежитлових приміщень, загальною площею 757,30кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_4, виготовленого ФОП ОСОБА_11 06.03.2017р., вартість спірного комплексу нежитлових будівель складає 273789,00грн., відповідно вартість 1/2 її частини складає 136 894,50грн. (273789,00 : 2 = 136 894,50).

Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «Харківський технічний центр оцінки «Експертус» від 06.03.2017р. вартість земельної ділянки площею 0,15га. за адресою: АДРЕСА_1, складає 244000,00грн., відповідно вартість 1/2 її частини складає 122000,00грн. (244000,00 : 2 = 122000,00).

Тому, позивачу та відповідачу припадає по 1/2 частині на суму 1865794,50грн. (682100,00 + 924800,00 + 136894,50+122000,00 = 1865794,50).

Позивач на момент звернення до суду не має іншого житла, крім спірного житлового будинку, на відміну від відповідача, та вважає за можливе залишити за нею нежитлові приміщення меншої загальної площі та меншої вартості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4, оскільки відповідач більше зацікавлений в нежитлових приміщеннях більшої площі та вартості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4, які необхідні йому для здійснення підприємницької діяльності, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні, тому суд вважає за можливе розділити спірне нерухоме майно між позивачем та відповідачем наступним чином: у власності позивача залишити спірний житловий будинок із земельною ділянкою, на якій він розташований за адресою: АДРЕСА_1, та нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4, а у власності відповідача - комплекс нежитлових будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Різниця між вартістю цих об'єктів нерухомості складає 32389,00грн. (1364200,00 + 273789,00 + 244 000,00 = 1881989,00 - 1849600,00 = 32 389,00), яку позивач сплатила відповідачу, що підтверджується відповідною розпискою та в судовому засіданні було підтверджено відповідачем особисто.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 234, 235 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року та до дня реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 26 травня 2012 року.

Визнати об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 482,90кв.м, житловою площею 104,50кв.м, з допоміжними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальною площею 0,15га., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, на якій розташований даний житловий будинок.

Розділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на наступне майно: на житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 482,90кв.м., житловою площею 104,50кв.м., з допоміжними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, на якій розташовано даний житловий будинок, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,15га., кадастровий номер НОМЕР_3; комплекс нежитлових будівель і споруд загальною площею 757,30кв.м, що складається з нежитлового бригадного будинку літ. «А-1», ганку літ. «а», нежитлової будівлі (зерноскладу) літ. «Б», погребу літ. «н», нежитлової будівлі (складу концкормів) літ. «Л», погребу літ. «М», нежитлової будівлі (столової) літ. «В», ганку літ. «в», колодязю літ. «К», огорожі літ. N, розташований за адресою: АДРЕСА_4, в цілому, в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Залишити за ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на комплекс нежитлових будівель, що складається з телятника літ. «Г», телятника літ. «Д», телятника літ. «З», загальною площею 2656,10кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, в цілому, в порядку розподілу спільного майна подружжя.

В задоволенні позовних вимог про встановлення юридичного факту, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, , однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, починаючи з жовтня 2002 року та до 31 грудня 2003 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, понесені нею судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 320,00грн., 640,00грн. та 4175,34грн., а всього 5135,34грн. (п'ять тисяч сто тридцять п'ять гривень тридцять чотири копійки).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Токарєва