Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Григоренко М.П., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства «Автобаза» Рівненської обласної ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а :

11 листопада 2015 року КП «Автобаза» Рівненської обласної ради звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Автобаза» Рівненської обласної ради 288572,58 грн. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля Шкода Супер Б, реєстраційний номер НОМЕР_1 КПКП «Автобаза» Рівненської обласної ради.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Автобаза» Рівненської обласної ради 106097,91 грн. упущеної вигоди, завданої пошкодженням автомобіля Шкода Супер Б, реєстраційний номер НОМЕР_1 КП КП «Автобаза» Рівненської обласної ради.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Автобаза» Рівненської обласної ради 5920,04 грн. судового збору

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивач не довів належними та допустимим доказами факт вини відповідача, який обов'язково підлягає доказуванню, так як є презумпцією невинності, вирок або постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача, відсутні.

Крім того, позивач в обґрунтування позовних вимог не надав підтверджувальних документів балансової вартості автомобіля до моменту ДТП, а звіт №32/15 від 27 червня 2015 року не являється належним та допустимим доказом у справі, оскільки складений через рік після ДТП.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо упущеної вигоди, оскільки автомобіль Шкода Супер Б, державний номерний знак НОМЕР_1 не використовувався для перевезення пасажирів, а розрахунок проведений з припущенням про експлуатацію автомобіля для цілей перевезення пасажирів не є доказом.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 грудня 2013 року, приблизно о 01 год. 25 хв., водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем Шкода Супер Б, реєстраційний номер НОМЕР_1 (власником якого є КП «Автобаза»), рухаючись по вул. Я. Гашека в м. Рівне, зі сторони вул. Дворецької в напрямку вул. С.Стрільців, неподалік будинку № 3 вказаної вулиці не впорався з керуванням транспортного засобу, виїхав на ліве по ходу руху узбіччя, де допустив наїзд на транспортне огородження. У результаті зіткнення, водій автомобіля Шкода Супер Б, ОСОБА_1 отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Постановою про закриття кримінальної справи від 30 вересня 2014 року встановлено, що в прямому причинному зв'язку зі шкідливими наслідками, що настали, перебуває порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху, зокрема: п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та п.2.9 Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин (а.с. 36).

Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області приходить до висновку, що вину у завданні шкоди ОСОБА_1 встановлено, доказів, що шкода завдана не з його вини, відповідачем не надано, тому доводи апеляційної скарги щодо презумпції невинуватості є безпідставними.

Як вбачається зі звіту № 32/15 від 27 червня 2015 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Шкода Супер Б внаслідок пошкодження у ДТП, станом на 22 червня 2015 року складає 288572,58 грн.

Даний звіт відповідачем не спростований.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що матеріальну відповідальність по відшкодуванні збитків, повинен нести відповідач.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущеною вигодою є ті втрати, яких фактично зазнала особа внаслідок порушення цивільного права та інтересу, тобто ті доходи, які особа, яка зазнала посягання, могла б отримати у випадку відсутності порушення цивільного права чи протиправного посягання.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Судом установлено, що доводи позивача про стягнення упущеної вигоди базуються лише на розрахунку можливого прибутку. Однак Позивачем не доведено реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми як прибутку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення упущеної вигоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,317,319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Автобаза» Рівненської обласної ради 106097 (сто шість тисяч дев'яносто сім) грн. 91 коп. упущеної вигоди, завданої пошкодженням автомобіля Шкода Супер Б, реєстраційний номер НОМЕР_1 КП «Автобаза» Рівненської обласної ради скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши суму стягнутого судового збору з 5920 (п'яти тисяч дев'ятсот двадцяти) грн. 04 коп. до 4328 (чотири тисячі триста двадцять вісім) грн. 14 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді :