АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді: - Ратнікової В.М.

суддів: - Панченка М.М.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 128 939,72 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 3441,00 грн..

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Зазначила, що суд першої інстанції про дату та час судового розгляду її належним чином не повідомляв, докази отримання нею судових повісток в матеріалах справи відсутні, у зв'язку з чим вона не була присутня в судовому засіданні при розгляді справи та була обмежена в можливості належно реалізувати свої процесуальні права і заперечувати проти позовних вимог. Ухвалюючи рішення за її відсутності та, в подальшому, відмовляючи в його перегляді, суд першої інстанції допустив порушення принципу змагальності, оскільки позбавив відповідача можливості скористатися своїм правом на подання заяви про застосування строків позовної давності. Зазначає, що останній платіж за кредитним договором було здійснено нею в червні 2009 року, а тому, пред'являючи позов у вересні 2013 року, позивач пропустив визначений законодавством трирічний строк на пред'явлення вимог до відповідача, що є підставою для відмови у позові. При вирішенні спору судом не було враховано положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Посилалася на те, що згідно практики Верховного Суду України, перебіг позовної давності щодо місячних платежів за кредитом починається окремо для кожного чергового платежу, що суд першої інстанції не врахував при обчисленні суми, належної до стягнення. Вважає, що заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року не відповідає вимогам статі 213 ЦПК України та практиці Європейського суду з прав людини, оскільки в ньому належним чином не викладено висновки та мотиви, з яких суд виходив, задовольняючи позовні вимоги.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 та Єрмакович Анна Олександрівна повністю підтрималидоводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в судове засідання повторно не з»явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні коштів в розмірі 93 900,00 доларів США з кінцевим терміном погашення до 07 лютого 2018 року та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13.40 % річних.

Відповідно до п. 1.2.2 договору, сторонами було погоджено, що позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом внесення ануїтетних платежів у розмірі 1425,00 доларів США, в день сплати платежу, яким є 07 число кожного календарного місяця строку кредитування.

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого банк передав у власність товариству, а товариство прийняло права грошової вимоги, існуючі або майбутні, банку до боржників і гарантів щодо погашення заборгованості, що виникли на підставі кредитних договорів та договорів забезпечення.

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу № 1, обсяг (сума) переданих за договором прав вимоги, станом на дату його укладення, визначений в додатку № 1 до договору.

Як вбачається з виписки з додатку № 1 до договору, Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», зокрема, право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеним з ОСОБА_9.

Відповідач ОСОБА_9 свої зобов'язання позичальника належним чином не виконувала, регулярних платежів в рахунок погашення заборгованості в порядку та в розмірах, що визначні договором, не здійснювала, у зв'язку з чим, станом на 06 лютого 2013 року за нею рахується заборгованість у розмірі 141 241,05 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2013 року становить 1 128 939,72 грн.), з яких: заборгованість по тілу кредиту - 89 093,29 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2013 року становить 712 122,67 грн.); заборгованість за процентами - 52 147,76 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2013 року становить 416 817,05 грн.).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 141 241,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2013 року становить 1 128 939,72 грн., новий кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» посилався на те, що відповідач взяті на себе за договором № 0 зобов'язання не виконувала належним чином, регулярних платежів в рахунок погашення кредиту не здійснювала, у зв'язку з чим має прострочену заборгованість в розмірі 141 241,05 доларів США, право вимоги якої перейшло до позивача на підставі укладеного договору факторингу, а тому сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та, стягуючи на його користь з ОСОБА_5 заборгованість за договором в розмірі 1 128 939,72 грн., суд першої інстанції виходив з того, що факт невиконання відповідачем укладеного договору і наявність у неї заборгованості в зазначеному розмірі є доведеним, одночасно позивач набув права вимоги щодо стягнення даної заборгованості на підставі договору факторингу, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року не оскаржує, а тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості по кредитному договору у розмірі 1 128 939,72 грн., оскільки такий висновок не в повній мірі відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, стаття 1 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилом ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право".

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року є заочним, тобто, виходячи зі змісту ст. 224 ЦПК України, ухвалене за відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, проте в судове засідання не з'явився.

Враховуючи встановлений ст. 10 ЦПК України принцип здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, з метою недопущення обмеження відповідача в його праві подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, главою 8 ЦПК України «Заочний розгляд справи» передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, положеннями чинного цивільного процесуального законодавства прямо встановлено, що заочний розгляд справи допускається у випадку неявки належно повідомленого про дату та час судового розгляду відповідача в судове засідання. При цьому, у разі, якщо відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, заочне рішення суду підлягає обов'язковому скасуванню із призначенням справи до розгляду в загальному порядку, для надання відповідачеві можливості реалізувати надані йому процесуальні права.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_5 не була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, призначеного на 06 лютого 2014 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вручення їй судової повістки, повідомлення про дату і час розгляду справи під розписку, телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, як того вимагають положення ст. 74 ЦПК України.

Так, конверт із судовою повісткою на 06 лютого 2014 року, направлений ОСОБА_5, повернувся на адресу суду без вручення із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

04 лютого 2014 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами справи, проте, вказана обставина не може вважатися належним підтвердженням обізнаності безпосередньо відповідача про дату та час судового розгляду, з тих підстав, що способи і порядок вручення судових повісток та повідомлень визначені главою 7 ЦПК України «Судові виклики і повідомлення», яка не передбачає, що ознайомлення сторони чи її представника з матеріалами справи є належним доказом на підтвердження повідомлення про дату і час призначення судового засідання.

Незважаючи на це, суд першої інстанції, розглянувши справу та ухваливши рішення за відсутності ОСОБА_5, також відмовив їй в перегляді заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року, з огляду на що, остання була позбавлена можливості реалізувати свої, визначені ЦПК України, процесуальні права, зокрема, подати заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, про що клопотала в заяві про перегляд заочного рішення, в судовому засіданні апеляційного суду м.Києва представниками відповідача також було подано заяву про застосування строку позовної давності до пред»явлений позивачем вимог.

Статтею 303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе надати в ході розгляду справи оцінку доводам відповідача ОСОБА_5 про пропуск позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» строків позовної давності, з метою забезпечення відповідачу можливості реалізувати свої процесуальні права, в чому остання була обмежена при вирішенні спору в суді першої інстанції, у зв'язку з необізнаністю про дату та час судового розгляду та безпідставним відхиленням заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності у ОСОБА_5 заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту № 0 та порушенням своїх зобов'язань позичальника підтверджується матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості, який підписаний відповідальною особою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та завірений мокрою печаткою.

Належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено в даному розрахунку, відповідачем суду надано не було.

З огляду на таке, колегія суддів вважає доведеною вказану Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в розрахунку суму заборгованості, а саме: заборгованість по тілу кредиту - 89 093,29 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2013 року становить 712 122,67 грн.); заборгованість за процентами - 52 147,76 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2013 року становить 416 817,05 грн.).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частина 5 цієї статті встановлює, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що погашення ОСОБА_5 кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 повинно відбуватися щомісячними ануїтетними платежами в розмірі 1425,00 доларів США, які підлягали сплаті до 07 числа кожного календарного місяця строку кредитування.

Виходячи зі змісту ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність за вимогами про стягнення кожного окремого платежу в розмірі 1425,00 доларів СШАпідлягає обчисленню з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, з моменту несплати кожного наступного щомісячного платежу, а саме з 07 числа поточного місяця, розпочинався перебіг позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення такого платежу, та з цієї дати обраховується встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк для пред'явлення вимог до боржника.

Одночасно, умовами укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту № 0 було передбачено право банку вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі, у разі порушення позичальником взятих на себе за договором зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», яке набуло повний обсяг прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0, реалізувало передбачене цим договором право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі, пред'явивши 09 серпня 2013 року позов до ОСОБА_5.

Пред'являючи даний позов, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» було заявлено вимоги про стягнення з боржника всієї існуючої суми заборгованості за кредитом у розмірі 141 241,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2013 року становить 1 128 939,72 грн..

Проте, враховуючи, що за кожним черговим ануїтетним платежем строк позовної давності обраховується окремо, вимоги про стягнення несплачених щомісячних платежів, строк сплати яких настав поза межами трирічного терміну від дати подання позову, а саме до 09 серпня 2010 року, є такими, що пред'явлені з пропуском позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по тілу кредиту за договором про надання споживчого кредиту № 0, станом на 09 серпня 2010 року за ОСОБА_5 рахувалася заборгованість по тілу в розмірі 8 003,26 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом, станом на 09 серпня 2010 року за позичальником рахувалася заборгованість по сплаті процентів на суму 16 863,99 доларів США.

Стаття 267 ЦК України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (справа «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; справа «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Аналогічну правову позицію висловив також Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 003,26 доларів США та процентам за користування кредитом в розмірі 16 863,99 доларів США пред'явлені поза межами трирічного строку позовної давності, оскільки відповідачем ОСОБА_5 було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності у спорі, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредиту і процентам у вищевказаних сумах не підлягають задоволенню, виходячи з положень ст. 267 ЦК України.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі доводи відповідача про те, що вона останній платіж в рахунок погашення боргу здійснила в червні 2006 року, а тому строк позовної давності пропущений позивачем за всіма вимогами в повному обсязі, з огляду на таке.

Стаття 261 ЦК України встановлює, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначив Верховний Суд України в правовому висновку у справі № 6-133цс14, за договором банківського обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг строку позовної давності стосовно повернення кредиту в повному обсязі починається не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Умовами дговору про надання споживчого кредиту № 0 було визначено, що надані кредитні кошти підлягають поверненню в повному обсязі в термін не пізніше 07 лютого 2018 року.

Таким чином, кінцевий строк повного погашення заборгованості за кредитом станом на дату подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» позову в серпня 2013 року не сплив, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

З огляду на зазначене, враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» було пропущено встановлений законодавством трирічний строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості лише частково, а саме: щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 8 003,26 доларів США та процентів за користування кредитом в розмірі 16 863,99 доларів США, а в сукупному розмірі 24 867,25 доларів США, колегія суддів вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 141 241,05 доларів США підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з позичальника на користь нового кредитора 116 373,80 доларів США (141 241,05 доларів США - 24 867,25 доларів США), що за офіційним курсом НБУ станом на 06 лютого 2013 року становить 930 175,78 грн.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 є частково обґрунтованими, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» заборгованості по тілу кредиту в розмірі 81 090,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 648 152,61 грн., та заборгованості за процентами в розмірі 35 283,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 282 023,17 грн., а всього 116 373,80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 930 175,78 грн.. Решта позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» задоволенню не підлягає.

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, вирішенню також підлягає питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, і стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року в розмірі 3 785,10 грн., сплату якого апелянту ОСОБА_5 ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року було відстрочено до розгляду справи в Апеляційному суді м. Києва.

Так, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При поданні до суду даного позову Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» було сплачено судовий збір в розмірі 3441,00 грн..

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності відшкодування судових витрат розміру задоволених позовних вимог, вказана сума підлягає частковому відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» у відшкодування судових витрат 2 835,04 грн..

Крім того, за розгляд в Апеляційному суді м. Києва цивільної справи за цією апеляційною скаргою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3 785,10 грн., сплату якого апелянту ОСОБА_5 ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року відстрочено до розгляду справи в Апеляційному суді м. Києва.

Як зазначено в статті 82 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

За таких обставин, судовий збір в розмірі 3 785,10 грн. підлягає стягненню з позивача та відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених/відмовлених позовних вимог, за правилом статті 88 ЦПК України.

Враховуючи вказане, з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 666,56 грн., що пропорційно тому розміру позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, а з відповідачаОСОБА_5 - 3118,54 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст..ст.251, 256, 260, 261, 267, 526, 530, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 10, 82, 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідачаОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» () заборгованість по тілу кредиту в розмірі 81 090,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 648 152,61 грн., та заборгованість за процентами в розмірі 35 283,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 282 023,17 грн., а всього 116 373,80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 930 175,78 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» () в відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 835,04 грн..

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 3118,54 грн..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» () в дохід держави судовий збір в розмірі 666,56 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: