Справа №150/62/17
Провадження по справі №2/150/45/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Горбей О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги для утримання неповнолітніх дітей не надає.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримує і просить стягувати з відповідача аліменти для утримання неповнолітніх доньки та сина в розмірі 33% усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач позовні вимоги визнає частково і погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1200 гривень. Зазначив, що не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 33% усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, його середньомісячна заробітна плата складає 6400 гривень 88 копійок, з якої він сплачує кредитні зобов'язання перед банківськими установами, що становить не менше 3200 гривень щомісячно.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітні діти: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6) та донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4), які проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні (а.с. 7).

В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу для утримання неповнолітніх дітей.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. В разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку за ч.3 ст.181 цього Кодексу.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, а не солідарним.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №78 9 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН).

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України / із змінами, внесеними згідно із Законом України від 22.09.2005 року, № 2901 - 4 / мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII затверджено прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я відповідача - здоровий, відсутність у нього інших дітей чи утриманців, матеріальне становище дітей та платника аліментів.

Відповідач погоджується сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення.

При вирішенні питання щодо способу виконання відповідачем, як батьком, обов'язку утримувати неповнолітню дитину, суд бере до уваги те, що відповідач працює старшим інспектором - черговим Чернівецького ВП Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої становить 6448 гривень 86 копійок, про що свідчить довідка про доходи, видана 09.02.2017 року, №190/29/01-17 управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Вінницькій області. З наведеного вбачається, що у відповідача є постійний та регулярний дохід. За вказаної обставини суд дійшов висновку про недоцільність присудження аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про неможливість сплачувати аліменти для утримання неповнолітніх дітей, у зв'язку із сплатою значної частини коштів для погашення кредитних зобов'язань, оскільки, у відповідності статті 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України 2 червня 2016 року, № 1404-VIII"Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення із відповідача аліментів. Позивач просить стягувати аліменти в розмірі 33% усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак, суд рахує, що обґрунтованим і справедливим буде розмір аліментів у розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, затвердженого статтею 7 Закону України Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України допустити рішення щодо стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

На підставі ст., ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, керуючись ст., ст.10, 11, 60, ст.81 ч.3, 88 ч.3, 174 ч.4, 212 - 215, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, зареєстрованого АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти для утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 640 (шістсот сорока) гривень.

Допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: Цимбалюк Л.П.