Справа №642/285/17-ц
Провадження №2/642/577/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі судді Скляренка С.О., при секретарі Антоненко Н.А., розглянувши у судовому засіданні у м. Харкові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Інтерфуд-Харків», в якому просив стягнути з відповідача збитки, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 112430,13 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14.09.2016 близько 11.30 години сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням працівника відповідача - ОСОБА_2, який є власністю відповідача, та автомобіля Lexus GX 460, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який належить йому на праві приватної власності. Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 п. 10.2 Правил дорожнього руху України. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.10.2016 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, що заподіяло йому матеріальну шкоду. Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_2 в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових правовідносинах з ТОВ «ІНТЕРФУД- ХАРКІВ» і був його працівником, та керував транспортним засобом Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1, в силу своїх трудових обов'язків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини третьої особи, з підстав передбачених ст. ст. 1172, 1187 ЦК України, несе виключно юридична особа - ТОВ «ІНТЕРФУД-ХАРКІВ», яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки та працівником якої є ОСОБА_2, який під час виконання своїх безпосередніх трудових обов'язків і завдав шкоди позивачу. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» згідно полісу НОМЕР_4 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, ОСОБА_1 звернувся до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 19841,44 грн. Разом з цим, відповідно до калькуляції, складеної ТОВ «АРТ-ЛЕКС», вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus GX 460 склала 132 271,57 грн. і тому відповідач повинен відшкодувати різницю між фактично понесеними збитками та страховим відшкодування у зазначену вище розмірі.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши про завищену вартість відновлювальних робіт автомобіля позивача, яка нарахована відповідно рахункам-фактурам ТОВ «АРТ-ЛЕКС», надавши в якості доказу звіт від 27.10.2016 про оцінку колісного транспортного засобу, виконаний ФОП ОСОБА_3

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2016 близько 11.30 годин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням працівника відповідача - ОСОБА_2, який є власністю відповідача, та автомобіля Lexus GX 460, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який належить йому на праві приватної власності.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.10.2016 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України.

У відповідності до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок або постанова суду, що набрали законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, що заподіяло йому матеріальну шкоду.

Відповідно до калькуляції, складеної ТОВ «АРТ-ЛЕКС», вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus GX 460 складає 132 271,57 грн.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водій ОСОБА_2 в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових правовідносинах з відповідачем, ТОВ «ІНТЕРФУД- ХАРКІВ» і був його працівником, та керував транспортним засобом Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1, в силу своїх трудових обов'язків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини третьої особи, з підстав передбачених ст. ст. 1172, 1187 ЦК України, несе виключно юридична особа, ТОВ «ІНТЕРФУД-ХАРКІВ», яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки та працівником якої є ОСОБА_2

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У відповідності до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» згідно полісу НОМЕР_4 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 19841,44 грн.

Пунктами 4, 5 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1993 року за № 6, з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була.

Аналогічні роз'яснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні «Судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках».

Також суд зазначає, що у відповідності до роз'яснень, що містяться у п.п. 14, 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вимогами ст. 1192 ЦК України чітко визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Під час розгляду справи судом зясовано, що фактично між сторонами наявний спір щодо розміру страхового відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача.

Позивачем на підтвердження розміру матеріальної шкоди наданий рахунок-фактура №1-00001462 від 18.10.2016, складений ТОВ «АРТ-ЛЕКС» , згідно якого розмір шкоди, за винятком сплаченої ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» суми, складає - 112430,13 грн., представником відповідача надавний звіт №61/11/16 від 27.10.2016 про оцінку колісного транспортного засобу, виконаний ФОП ОСОБА_3, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 73051,75 грн., а з урахуванням фізичного зносу - 37930,59 грн.

Разом з тим, заперечуючи проти результатів проведеної оцінки ТОВ «АРТ-ЛЕКС», представник відповідача відмовився від заявлення клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи по справі.

Вирішуючи спір в цій частині, суд бере до уваги саме доводи позивача та його представника, а також наданий ними рахунок-фактура, який в розумінні вимог ст.57-58 ЦПК України є належним та допустимим доказом підтвердження розміру спричиненої позивачу матеріальної шкоди.

Суд не приймає як належний засіб доказування звіт №61/11/16 від 27.10.2016 про оцінку колісного транспортного засобу, виконаний ФОП ОСОБА_3, оскільки суду не надано доказів атестації зазначеного підприємства на проведення даного дослідження і, зокрема, ОСОБА_3 Крім того, невідомо, ким зроблені фотознімки, на підставі яких зроблений звіт.

Згідно із ч. ч. 1-3ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, доводи і заперечення сторін, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки доведені обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, надано належних та достатніх доказів в обґрунтування цих вимог.

Крім того, згідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати у розмірі 1124,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 112430 (сто дванадцять тисяч чотириста тридцять) грн. 13 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1124 (одна тисяча сто двадцять чотири) грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя С.О. Скляренко