АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/195/17 Справа № 189/1890/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Державна реєстраційна служба Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що починаючи з 2002 року по цей час вона відкрито володіє житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул. ОСОБА_5, 86, смт. Покровське, Покровського району, Дніпропетровської області. З того часу веде господарство, сплачує комунальні платежі, проводить в будинку поточні та капітальні ремонти.

Власником зазначеного майна являється ОСОБА_6, яка 07 липня 2005 року померла. Спадкоємцем майна покійної є її син (батько позивачки) ОСОБА_4, який прийняв спадщину шляхом подання заяви до Державного нотаріуса Покровської районної нотаріальної контори та оформив земельний пай.

ТАкож позивач зазначила, що вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном в повному обсязі, доглядає за будинком та утримує його, постійно проводить в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачує всі комунальні платежі.

Позивачка зверталася до відповідача з приводу переоформлення права власності на дане нерухоме майно, оскільки вона понад 10 років безперервно користується даним нерухомим майном, однак відповідач відмовив, мотивуючи свою відмову відсутністю всіх необхідних документів та проживанням в іншій місцевості.

У звязку з чим просила визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на 1/2 частину житлового будинку з усіма господарчими спорудами відповідно до технічного паспорта на житловий будинок позначений, як А-1 житловий будинок, Б-1 літня кухня, В-1 гараж, Г-1 сарай, Д-1 літня кухня, Е-1 гараж, З-1 сарай, Ж-1 погріб, М-1 погріб, Л-1 сарай, Н-1 вбиральня, О-1 літній душ, П-1 вбиральня, №1-4 огорожа, І тротуар, ІІ- тротуар, що знаходиться за адресою: вул. ОСОБА_5, 86, смт. Покровське, Покровського району Дніпропетровської області.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі та ухвалено визнати за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з усіма господарчими спорудами відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. ОСОБА_5, 86, смт. Покровське, Покровського району Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Так, судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про смерть серії І-КИ №032218 від 11 липня 2005 року встановлено, що ОСОБА_6 померла 07 липня 2005 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 132 Відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. (а.с. 6).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області спадкоємцем майна померлої ОСОБА_6, померлої 07 липня 2005 року, є її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 7).

Згідно копії технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, що розташований за адресою: вул. ОСОБА_5, І.Г., 86, смт. Покровське, Покровського району Дніпропетровської області, 1/2 частки вказаного будинку належала ОСОБА_6 (а.с. 9-14).

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії 11 жовтня 2013 року громадянину ОСОБА_4 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_6, померлої 07.07.2005 року, яке складається з 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул..ОСОБА_5, 86, смт. Покровське, Покровського району Дніпропетровської області, у звязку з ненаданням ним правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 підтверджує те, що ОСОБА_3 проживає більше десяти років в житловому будинку, що знаходиться за адресою вул. ОСОБА_5, 86, смт. Покровське, Покровського району Дніпропетровської області, будинком добросовісно та відкрито користується та безперервно ним володіє, а тому визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими спорудами не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте з такими висновками погодитися не можна, з огляду на наступне.

Так, зідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

А згідно, розяснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки, як було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 лише користувалася спіним будинком, а тому на даний випадок дія норми 344 ЦК України не поширюється.

Крім того, доводи позивачки про те, що вона бульше 10 років безперервно проживає у спірному будинку, здійснює його ремонт та сплачує всі комунальні послуги, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття ним права власності на будинок та не є підставою для набуття такого права.

Проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з чим рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_7