АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/1307/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/789/64/17 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

сторін- Шкрібляк Г.М. та її представника ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зборівського районного суду від 17 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Залозецька селищна рада Зборівського району про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до Зборівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном підвальними приміщенням у багатоквартирному житловому будинку по вул.Шевченка,66 в смт.Заложці Зборівського району Тернопільської області, шляхом зобов'язання демонтувати встановленні двері до підвального приміщення.

Позивачка вказала, що з 03.07.1992 р. набула право власності в порядку приватизації на квартиру за №3 у багатоквартирному житловому будинку по вул.Шевченка,66 в смт.Заложці. Під її квартирою знаходиться підвальні приміщення за №№1 та 111, якими вона постійно користувалась. Як вказала позивачка, ОСОБА_2 19.02.2016 р. зняв вхідні двері до підвальних приміщень за №№ 1 і 111 та встановив інші, чим перешкодив їй у використанні цих підвальних приміщень.

Ухвалами Зборівського районного суду від 03.10.2016 р. до участі в справі залучено в якості співідповідача ОСОБА_4 та в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, Залозецьку селищну раду.

Рішенням Зборівського районного суду від 17.11. 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Залозецької селищної ради Зборівського району про усунення перешкод в користуванні майном, відмовлено.

ОСОБА_3 звернулась в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду вказує, що рішення Зборівського районного суду від 17.11.2016 року є незаконним та необгрунтованим оскільки не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Враховуючи наведене просить скасувати вищезазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням у будинку № 66 по вул. Шевченка в смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області в повному обсязі.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що права позивача не порушені і перешкод в користуванні її майном відповідач не створює.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не повністю відповідає вимогам закону та обставинам по справі, а тому рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що будинок за № 66 по вул.Шевченка в смт. Заложці, забудови 1950 р., складається з трьох квартир за №№№1,2,3, квартиронаймачами яких були відповідно ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та підвальних приміщень за №№1,111,2,Y та входом 1Y у підвал Y. Підвальні приміщення за №№1 та 111 мають один окремий вхід назовні і знаходяться під квартирою позивачки ОСОБА_3, підвальне приміщення за №2 теж має окремий вхід назовні, а підвальне приміщення Y та вхід у нього за №1Y немає виходу назовні.

Згідно довідки Зборівського БТІ до 1992 року в інвентарній справі будинку по вул.Шевченка, 66 в смт.Заложці було відображено три підвальні приміщення за № 1, площею 11,0 кв.м, за №111, площею 11 кв.м., підвальне приміщення 2, площею 23,2 кв.м., які використовували жильці трьох квартир будинку. При проведенні інвентаризації у 18.06.1992 році у будинку виявлено ще одне підвальне приміщення з входом із середини будинку (квартири позивачки), про що було відображено в інвентарній справі зазначивши ці приміщення: як підвал Y та вхід 1Y.

Рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради від 20.04.1992 року за № 85 вирішено продати в особисту власність ОСОБА_3 квартиру за №3 у будинковолодінні за №66 в смт.Заложці зі сходами, підвалом №1, площею 11,0 кв.м., підвалом № 111, площею 11,0 кв.м., сараєм Б, підвалом № Y та входом у нього 1Y.

На підставі вищезазначеного рішення ради було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори від 03.07.1992 року, відповідно до якого ОСОБА_3 купила квартиру за №3 у будинку за №66 по вул Шевченка в смт.Заложці з підвалом Y площею - 25,7 кв.м., входом в цей підвал 1Y площею 7,4 кв.м., підвал № 1 площею 11,0 кв.м та підвал №111 площею 11 кв.м.

Рішенням Зборівського районного суду від 23.09.1993 року, залишеним без зміни ухвалою судової колегії в цивільних справах Тернопільського обласного суду від 26.10.1993 року, вищезазначений договір купівлі-продажу квартири визнано частково недійсним в частині продажу ОСОБА_3 підвальних приміщень за № 1, площею 11 кв.м, №111, площею 11 кв.м.

Згідно рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради від 20.04.1992 року вирішено продати ОСОБА_6 квартиру за №2, в якій вона проживала з 1963 року, з підвалом 2(11),площею 23,2 кв.м.

На підставі вищезазначеного рішення ради було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори 23.10.1992 року, відповідно до якого ОСОБА_6 купила квартиру за №2 у будинку за №66 по вул Шевченка в смт.Заложці з підвалом 11, площею 23,2 кв.м.

Рішенням Зборівського районного суду від 03.10.2012 року визнано за ОСОБА_7 право власності на спадкове майно ОСОБА_6 - квартиру за № 2 з надвірними спорудами та будівлями у будинку за №66 по вул Шевченка в смт.Заложці.

25.01.1994 року квартиру за № 1 по вул.Шевченка,66 в смт.Заложці передано у приватну власність на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_5, що стверджується Свідоцтвом про право власності від 31.01. 1994 року.

18.12.2014 р. ОСОБА_8 (ОСОБА_4) стала власницею квартири за № 2 по вул.Шевченка,66 в смт.Заложці, що стверджується Договору купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідченого 18.12.2014 року нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори,

09.10.2014 року ОСОБА_9, від імені якої діяв ОСОБА_2, продала належну їй квартиру з підвалами та сараєм ОСОБА_8

Згідно акту від 15.11.2016 року складеного комісією селищної ради встановлено, що на вході у спірне підвальне приміщення встановлені металеві двері з двома навісними замками. Стелажі та інші речі з підвалу винесені та знаходяться на господарському дворі ОСОБА_3 сільськогосподарська продукція знаходяться в сараї в непридатних для цього умовах.

Відповідно до висновку Комісії від 13.12.2007 р., створено відповідно до доручення голови райдержадміністрації, підвал під номером 5 по вулиці Шевченка, 66 у смт. Залізцях Зборівського району немає виходу назовні, що суперчить норма БНІП, встановлено руйнування арочної конструкції перекриття даного підвалу, спірні підвали знаходяться під квартирою позивачки, а тому використання їх іншими особами призводить до порушення умов проживання позивачки.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладочки, сараї і та.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством.

Конституційний Суд у справі № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року дійшов висновку, що положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні і інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Орган місцевого самоврядування не має права без згоди співвласників багатоквартирного будинку - власників приватизованих квартир - продавати, здавати в оренду або вирішувати питання перебудови, надбудови, добудови до нього споруд, забудови сходових клітин та в'їзно-виїзних брам, облаштування на фасадах будинків спеціального технічного обладнання промислового призначення тощо, за винятком проведення ремонтних робіт згідно із законодавством.

Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України ( 254к/96-ВР ), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України).

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону колегія вважає, що спірні підвали є спільною власністю власників квартир будинку за №66 по вул.Шевченка в сит.Заложці. Отже, позивачка має право захистити своє порушене право, заявивши вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення, а відтак вимоги позивача про зобов'язання відповідача не чинити їй перешкод у користуванні підвальними приміщеннями шляхом демонтажу відповідають способу захисту, визначеному статтею16 ЦК України.

Колегія не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що згідно рішення Зборівського районного суду від 05.07.2012 року визнано право власності на підвальні приміщення за №№ 1 та 111 у будинку по вул.Шевченка,66 в смт.Заложці за ОСОБА_5, оскільки в даному рішенні суду не міститься вказівка на підвальні приміщення за цими номерами, не зазначено їх площу. Навпаки, в даному рішенні суду міститься вказівка на правовстановлюючий документ ОСОБА_5 - свідоцтво про право власності на квартиру за №1 набуту в порядку приватизації 31.01.1994 року, згідно якого ОСОБА_5 передано у приватну власність лише квартиру.

Будь-яких інших документів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 купила спірні підвальні приміщення у встановленому законом порядку не встановлено.

Колегія не приймає до уваги посилання відповідача на технічний паспорт ОСОБА_5 та ОСОБА_8, в яких зазначено належність їм спірних підвалів, оскільки технічні паспорти не є правовстановлюючими документами.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що рішенням Зборівського районного суду від 05.07.2012 р. зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні спірними підвальними приміщеннями за №№1 та 111, колегія не приймає до уваги, оскільки даний спір не стосувався відповідачів. Відповідач ОСОБА_2 набула право власності на квартиру за №1 у 2014 році.

Згідно ч.З ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Посилання відповідачів на те, що на даний час виконано рішення Зборівського районного суду від 05.07.2012 р. , яким зобов'язано ОСОБА_3 Ґ.М. не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні спірними підвальними приміщеннями за №№1 та 111, колегія не приймає до уваги, оскільки виконання даного рішення суду проводилось на підставі ухвали Зборівського районного суду від 06.01.2016 року, яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25.02.2016 року.

Крім того, сама ОСОБА_5 з 2012 року не зверталась за примусовим виконанням даного рішення суду.

Посилання відповідачів на те, що спірними підвалами користувалась ОСОБА_5, а потім -ОСОБА_8, колегія не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 не проживала у будинку з 1992 року, з 2010 року спірними підвалами користується ОСОБА_3, яка провела там ремонтні роботи, зберігала сільськогосподарську продукцію та інші побутові речі. Дані обставини стверджується актом від 15.11.2016 року, складеного комісією селищної ради, згідно якого встановлено, що із спірного підвального приміщення винесено стелажі та інші речі, належні ОСОБА_3, виконавчим провадженням по виконанню рішення Зборівського районного суду від 05.07.2012 року, яким зобов'язано звільнити приміщення які належать ОСОБА_9 від побутових речей.

Отже, ОСОБА_3 як власник однієї з квартир багатокватирного будинку є співвласницею його допоміжних приміщень а тому її позовні вимоги про зобов'язання ОСОБА_10 не чинити їй перешкоди у використанні цих підвальних приміщень за №№1 та111 слід задовольнити.

Разом з тим, колегія погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, оскільки він не є власнмиком квартир даного будинку, а тому рішення суду в цій частині слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду від 17 листопада 2016 року скасувати частково і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково. Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні підвальними приміщеннями за №№1 і 111, площею кожен по 11,0 кв.м. у будинку за №66 по вул.Шевченка в смт. Заложці Зборівського району Тернопільської області шляхом демонтажу встановлених вхідних дверей.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді М.В. Ходоровський

ОСОБА_11