Справа № 182/4724/15-ц
Провадження № 2/0182/1029/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.01.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тихомирова І.В.

при секретарі Рахуба О.Г.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк "ПриватБанк (далі ПАТ КБ „ПриватБанк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який згодом уточнювали.

Свої вимоги мотивують тим, що відповідач ОСОБА_3 на підставі Анкети-заяви № б/н від 25 серпня 2010 року отримала від ПАТ КБ „ПриватБанк в кредит кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Попри взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач ОСОБА_3 не виконує, у звязку з чим у неї склалась заборгованість за кредитом.

Станом на 31 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 перед Банком становить 36 148 грн. 26 коп., яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом 12 983,57 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 19 618,92 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 1 348,23 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) 1 697,54 грн.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 протиправно, всупереч умов надання споживчого кредиту, не повертає позивачу кредит, представник позивача просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечив та в судовому засіданні зазначив, що відповідач ОСОБА_3 взагалі не укладала спірний кредитний договір та не отримувала кредитні кошти. Крім того, з наданих позивачем документів, не можливо встановити, що вони належать до одного й того ж договору, оскільки на них немає однакових ознак , які б їх обєднували. За таких обставин, можливо припустити, що до матеріалів справи приєднані документи з надання кредитних коштів по іншим банківським картам ОСОБА_3

У звязку з цим, представник позивача ОСОБА_2 просив суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволені позову з недоведеністю.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 та витребувано в ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал Анкети-заяви про надання кредиту № б/н від 25 серпня 2010 року укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

Відповідно до вимог частин 2,3,4 статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчиненн

Однак листом № 30.1.0.0/2-20160711/3835 від 27 липня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що надати оригінал спірного кредитного договору неможливо, оскільки його було загублено в архівах Банку (а.с.92).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема оригіналу Анкети-заяви № б/н від 25 серпня 2010 року, а також інші документи кредитної справи з її особистим підписом.

Отже, суд приходить висновку, що ПАТ КБ "ПриватБанк" розпорядилося своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Отже, позивач належними та допустимими доказами мав, довести факт укладення кредитного договору б/н від 25 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, наявність у останньої невиконаних зобов'язань за таким договором, і лише після доведення факту порушення його прав, вимагати усунень цих порушень від винної особи.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

На підтвердження наявності між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № б/н від 25 серпня 2010 року та непогашеної за даним кредитним договором заборгованості в сумі 36 148,26 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви додано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 7-30), копію Анкети-заяви б/н від 25 серпня 2010 року (а.с. 5,65) та розрахунок заборгованості станом на 31 січня 2016 року (а.с. 51-55).

Пунктами 1.1.1.33, 1.1.1.34 Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, вбачається, що заява-анкета про надання послуг - це звернення клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунку або надання інших банківських послуг на умовах цих умов та правил. У випадку приєднання до даних Умов та Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним умовам та правилам, клієнтом додатково надається Заява про надання окремих послуг, які надаються банком по цим Умовам та Правилам. Ідентифікація-встановлення особи клієнта на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій документів при його зверненні до банку для здійснення банківських операцій чи отримання інформації по рахункам клієнта в порядку, встановленому договором чи чинним законодавством (а.с.7 зв., 8).

Таким чином, кредитний договір повинен складатися із письмової Заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року, надані позивачем як доказ, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, а тому ці Умови не можна вважати належним доказом укладення між сторонами кредитного договору.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в своїх постановах у цивільних справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року.

В той же час, позивачем не було надано оригінал заяви позичальника № б/н від 25 серпня 2010 року посилаючись на те, що оригінал цієї Заяви було загублено в архівах Банку, а надана її копія не підтверджує факт наявності між сторонами договірних відносин, оскільки відповідач ОСОБА_3 заперечує факт її підписання.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, та приймаючи до уваги те, що відповідач оспорює факт укладання спірного кредитного договору та отримання кредитних коштів, суд приходить висновку, що в задоволенні вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,14,15,57,59,60,88,212-215,218 ЦПК, 6, 11, 253,256,267,526,628,629,634,638,639 ЦК України, суд

вирішив:

Відмовити Публічному Акціонерному Товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4