Справа №: 398/486/17
УХВАЛА

Іменем України

"14" лютого 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Бугайченко Т.А. з участю секретаря Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрія подання старшого державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подання мотивує тим, що на виконанні у Олександрійському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області знаходиться зведене виконавче провадження, відкрите на підставі вимоги № Ф-175У, виданої 09.08.2016 року Олександрійською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 941 грн. 16 коп., та вимоги № Ф-175У, виданої 14.11.2016 року Олександрійською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 18 202 грн. 32 коп. Однак боржник злісно ухиляється від сплати коштів. За останньою відомою адресою АДРЕСА_1 боржник не проживає.

Державним виконавцем вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання вимог, однак боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього вимогами Олександрійської ОДПІ. Наявність у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовими рішеннями, відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України", від виконання яких вона ухиляється, є підставою для обмеження її у праві виїзду за кордон. Просить застосувати саме цей захід примусового виконання судового рішення.

Державний виконавець в судове засідання не зявився.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд вважає можливим розглянути подання на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Олександрійському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області знаходиться зведене виконавче провадження, відкрите на підставі вимоги № Ф-175У Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області від 09.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Олександрійської ОДПІ заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 941,16 грн., та вимоги № Ф-175У Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області від 14.11.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Олександрійської ОДПІ заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 18 202,32 грн. Постановами від 21.12.2016 року та від 27.01.2017 року по ньому відкрито виконавче провадження. Відповідно до акту державного виконавця від 21.12.2016 року за адресою смт. Олександрійське (Димитрове), АДРЕСА_2 ОСОБА_2 не проживає. Згідно довідки, сформованої за результатами аналітичного пошуку транспортних засобів по «НАІС ДДАІ» МВС України транспортних засобів за ОСОБА_2 не зареєстровано. 19.01.2017 року отримано інформацію про те, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно листа ПАТ «Укрсиббанк» від 11.01.2017 року № 13-1-4/3648 в банку наявні рахунки, відкриті на імя ОСОБА_2 Відповідно до листів ПАТ «Укрсоцбанк» від 10.01.2017 року № 10.5-186/37-453 та від 18.01.2017 року № 10.5-186/37-1154 у банку відсутні поточні, депозитні та карткові рахунки на імя ОСОБА_2. Як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період 01.06.2012 року по 07.05.2016 року неодноразово виїжджав з території України на територію Російської Федерації та вїжджав на територію України, останній перетин кордону виїзд за межі України 07 травня 2016 року. Інформація надана станом на 31.12.2016 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Зазначений перелік є вичерпним і передбачає тимчасове обмеження громадянина України на виїзд з України, в тому числі, лише у разі ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а не рішенням будь-якого органу.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Зміст і форма подання державного виконавця (начальника ВДВС) нормативно врегульовані в Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 р. № 512/5. Зокрема, в розділі XIІІ "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну", передбачено, що подання повинно містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань (зобов'язань боржника - юридичної особи).

В поданні старшого державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області зазначено, що боржник має невиконані зобовязання на суму 941,16 грн. та 18 202,32 грн., проте, не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного ухилення особи (боржника) від виконання судового рішення.

Крім того, державним виконавцем не надано суду доказів того, чи застосовувались заходи для реального виконання судового рішення, чи отримував ОСОБА_2 копію постанови про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця .

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що державний виконавець не мотивував та належними доказами не підтвердив і не обґрунтував ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Таким чином, підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись п. 5 ч.1 ст. 6, ст. 8 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України" від 21 січня 1994 р., керуючись ст. 377-1 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу ДВС Олександрійського МРУЮ ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Т.А. Бугайченко