Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 50 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Коломієць О.С.,

при секретарі судового

засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2016 року

по цивільній справі за позовом представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частин з усіх видів доходів щомісячно до припинення нею навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Обґрунтовувала його тим, що ОСОБА_4 є рідною донькою відповідача та навчається на денній формі навчання в Національному університеті «Одеська юридична академія» на соціально-правовому факультеті. Вказувала, що самостійного доходу остання не має, на даний час їй встановлено інвалідність та у зв'язку з витратами на навчання потребує допомоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь та утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/5 частин з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 12.09.2016 і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним.

Заявник вказує, що суд неправомірно відкрив провадження по даній справі, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, помилково послався на правову позицію викладену Верховним Судом України у постанові від 24.02.2016 по справі № 6-1296цс15 та не врахував того, що ОСОБА_2 має стійкий розлад здоров'я, регулярні витрати на своє лікування і лікування та утримання батьків. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено належними доказами можливість відповідача сплачувати аліменти.

У своїх доводах також посилається на норми ЦПК України та СК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 є повнолітньою донькою відповідача та на даний час навчається на бюджетній формі на денному відділенні в Національному університеті «Одеська юридична академія», факультет соціально-правовий, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та довідкою Національного університету «Одеська юридична академія» від 06.09.2016 (а. с. 6, 8). Крім того, судом встановлено, що позивачу встановлено інвалідність з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА № 516467 (а. с. 12). Остання отримує пенсію по інвалідності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримує пенсію і має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка потребує матеріальної допомоги до закінчення навчання, в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку щомісячно.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів повністю погодитись не може.

Так, відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд першої інстанції, виходячи з положень ст. ст.199,200 СК України, дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги від батька, проте при визначенні розміру аліментів не врахував, що ОСОБА_2 має іншу сім'ю (а. с. 38), його дружина та батьки хворіють та потребують лікування. (а. с. 39-44).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є пенсіонером та отримує пенсію (а.с. 102).

Враховуючи надані сторонами докази та положення вищенаведених норм закону, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини є завищеним, в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням розміру стягнутих аліментів до 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно.

Таким чином, рішення суду на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду підлягає негайному виконанню у частині стягнення аліментів за один місяць.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2016 року в частині розміру аліментів змінити, зменшивши його розмір із 1/5 частини до 1/6 частини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: