печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5420/17-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Гладун Х.А.,

при секретарі - Василевська А. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні № 51398797 ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

30.01.2017 р. до суду надійшло вищевказане подання державного виконавця.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

У судове засідання державний виконавець Назаровець А.Т. не з'явився та у прохальній частині подання зазначив про розгляд подання у його відсутність.

Подання вмотивовано тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження № 51398797 по примусовому виконанню виконавчого листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2016 р. № 185/1957/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ТПК Укрспалв» 11361735,35 дол. США та суми судововго збору в розмірі 150000,00 грн.

14.06.2016 р. державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51398797, якою боржнику надано строк сім днів з моменту винесення постанови для самостійного виконання рішення суду. У встановленому законом порядку копія постанови була направлена боржнику, який в строк, наданий йому для самостійного виконання, рішення не виконав. Про причини такого невиконання державного виконавця повідомлено не було, у зв'язку з чим державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення.

15.06.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в реєстрі обтяжень рухомого майна державним виконавцем накладено арешти.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно відповіді Державної служби інтелектуальної власності від 30.06.2016 №1-6/522 авторських прав за боржником не зареєстровано.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Донецькій області від 30.06.21 №31/5-2386 транспортні засоби за боржником не числяться.

Згідно відповіді Державної служби України з безпеки на транспорті зареєстрованих суден за боржником не значиться.

Згідно відповіді Державної інспекції Сільського господарства України транспорті засоби за боржником не числяться.

Боржником не вчинено жодних дій спрямованих на виконання рішення суду.

Держаний виконавець зазначає, що рішення суду до теперішнього часу боржником не виконується, боржник ухиляється від виконання рішення суду, а саме: не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належних йому доходів, не з'являється на виклики державного виконавця, не надає інформацію про майновий стан боржника.

При цьому, до боржника шляхом направлення постанов про відкриття виконавчого провадження та арешту майна боржника доведено про наявність рішення суду, яке підлягає виконанню, боржника попереджено про необхідність його самостійного виконання.

Як вказано у поданні державним виконавцем, зі свого боку, вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, однак у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, які він має змогу виконати та зобов'язань, покладених на нього рішенням, останнє досі залишається невиконаним. Зазначене має негативні наслідки як для стягувана, так і для держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статі 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

З копії матеріалів виконавчого провадження вбачається наступне.

14.06.2016 р. державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51398797 на підставі виконавчого листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2016 р. № 185/1957/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ТПК Укрспалв» 11361735,35 дол. США та суми судового збору в розмірі 150000,00 грн., якою боржнику надано строк сім днів з моменту винесення постанови для самостійного виконання рішення суду.

Копія вказаної постанови направлена боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», що була чинна на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого

провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Разом з тим, надані копії матеріалів виконавчого провадження не містять даних про виконання державним виконавцем вищевказаних вимог закону щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення та даних про результати вручення йому такої постанови.

За клопотанням стягувана одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, в порядку статей 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 14.06.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника.

15.06.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в реєстр обтяжень рухомого майна державним виконавцем накладено арешти.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно відповіді Державної служби інтелектуальної власності від 30.06.2016 №1-6/522 авторських прав за боржником не зареєстровано.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Донецькій області від 30.06.21 №31/5-2386 транспортні засоби за боржником не числяться.

Згідно відповіді Державної служби України з безпеки на транспорті зареєстрованих суден за боржником не значиться.

Згідно відповіді Державної інспекції Сільського господарства України транспорті засоби за боржником не числяться.

Доводи подання про направлення державним виконавцем боржнику вимог державного виконавця про необхідність явки до відділу державної виконавчої служби та надання документального підтвердження сплати боргу копіями матеріалів виконавчого провадження в належний спосіб не підтверджуються.

На знайшли свого підтвердження і доводи подання про отримання боржником кореспонденції.

Положеннями ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (у новій редакції) та ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в попередній редакції) визначена черговість стягнення за виконавчими документами. Так в першу чергу стягнення за виконавчими документами звертається на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження ( в попередній редакції - не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання).

У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Разом з тим, надані копії матеріалів виконавчого провадження не містять даних про виконання державним виконавцем вищевказаних вимог закону щодо виявлення рахунків боржника та даних про отримані ним доходи.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до п. 2, 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України;

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Положеннями чинного законодавства щодо виконання судових рішень передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

При цьому, поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в попередній редакції), як то:

утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

Станом на день розгляду судом подання державного виконавця судове рішення боржником ОСОБА_2 добровільно не виконано.

Поряд з тим, враховуючи те, що обмеження у праві виїзду за межі України є певним втручанням у конституційні права і свободи боржника, тоді як копії матеріалів виконавчого провадження не свідчать про належне, своєчасне та повне виконання державним виконавцем своїх службових обов'язків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», щодо вжиття всіх можливих заходів з примусового виконання рішення суду, зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; суд вважає відсутніми підстави для забезпечення примусового виконання боржником вказаного рішення суду у такий спосіб.

Зважаючи на вищевикладене, та те, що згідно вимог чинного законодавства саме на державного виконавця покладено обов'язок доведення перед судом необхідності обмеження боржника у здійсненні його конституційного права наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, тоді як з наданих матеріалів виконавчого провадження не вбачається обізнаність боржника про свої обов'язки з виконання рішення суду та вжиття державним виконавцем всіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає як передчасне та необґрунтоване.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», ст.293, ст.377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні № 51398797 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня проголошення, а особами у справі, які не були присутні при її проголошенні, з дня отримання копії ухвали Апеляційному суду міста Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун