У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

справа № 312/65/17

провадження № 2/312/16/2017

07 квітня 2017 року с. Велика Білозерка

Суддя Великобілозерського районного суду Запорізької області Яцун О.О., в стадії вирішення питання про відкриття провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Ухвалою судді Великобілозерського районного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року зазначену позовну заяву було залишено без руху з наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позовні вимоги позивача складаються з вимоги немайнового характеру та вимоги, яка носить майновий характер.

Відповідно до п.п.1) п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення до суду складає не менше 640 грн. та не більше 8000 грн.

Згідно п.п.2) п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення до суду складає 640 грн.

В той же час, при зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатила лише частково судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.715727790 від 27.02.2017 року.

Для усунення зазначених вище недоліків ухвалою судді від 01 березня 2017 року позивачу було надано строк, який не може перевищувати трьох днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

З повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду, вбачається, що 25 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 отримала копію вказаної вище ухвали судді. Між тим, в визначений термін та на момент постанови цієї ухвали позивачем не виконано вимоги, які зазначені в ухвалі судді від 01 березня 2017 року.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Згідно розяснень, які містяться в п.п. 12.13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог.

Також в п.п. 1, 3 вказаного Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначено, що при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України Закону України «Про судовий збір». Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина пята статті 119 ЦПК), не буде поданий у строк, установлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

За змістом частини 1 та частини 3 ст. 82 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати, позивачем не заявлялося.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За правилами частини 2 статті 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що повернення позовної заяви відповідно до частини 2 статті 121 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Крім того, при зверненні до суду з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. на рахунок 0059; отримувач: ГУ ДКСУ у Запорізькій області, що підтверджується квитанцією № 0.0.715727790 від 27.02.2017 року.

Враховуючи, що оскільки заява повертається заявнику, то сплачена сума судового збору, відповідно до вимог п. 2) ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», підлягає поверненню позивачеві.

Положеннями частини 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті - повністю.

Повернення зазначених коштів здійснюється у порядку, передбаченому частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись статтями 119, 121 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом повернути позивачеві.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Великобілозерському районі Запорізької області повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., яка була сплачена за квитанцією № 0.0.715727790 від 27.02.2017 року на рахунок № 0059.

Розяснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.О. Яцун