Справа № 2-2488/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 15.07.2011 р. по справі № 2-2488/11 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 15.07.2011 року по справі 2-2488/11 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними. При цьому, обґрунтовуючи подану заяву заявник посилається на те, що позивачами не доведено та не надано доказів, які б стали підставою для визнання правочинів недійсними.

В судове засідання зявився представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за довіреністю, представники ОСОБА_5 та ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» у судове засідання не зявилися, про час, день та місце судового засідання повідомлялися належним чином, але їх неявка у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечував, надав до суду письмові заперечення в яких звернув увагу суду на те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» було відомо про існування заочного рішення ще в 2011 році. Окрім того, під час розгляду справи було проведено декілька почеркознавчих експертиз якими встановлено, що кредитні грошові кошти позивачі не отримували, заявки на отримання грошових коштів не підписували.

Згідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлене цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Таким чином, висновок суду про визнання недійсними договорів іпотеки у звязку із визнанням недійсними кредитних договорів (основних зобовязань) є обґрунтованим. На думку представника позивачів, є безпідставними посилання заявника на те, що суд в мотивувальній частині невірно застосував ст. 215, 216 ЦК України (недійсність правочину) та ст. 236 ЦК України (фіктивність правочину), оскільки в мотивувальній частині відсутнє посилання на статтю 234 ЦК України. Представник позивачів стверджує, що Позивачі не підписували оскаржувальні правочини, а тому обчислення строків позовної давності за вимогами про визнання правочинів недійсними повинно розпочинатися з моменту коли позивачі дізналися про існування даних документів, а не з тих дат, що зазначені на бланках документів, при цьому, ПАТ «ВіЕйБі Банк» не додає до заяви про перегляд заочного рішення жодних доказів, які б свідчили, що Позивачам було відомо про існування даних документів.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Стаття 228 ЦПК України визначає, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ПАТ «ВіЕйБі Банк» неодноразово належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, в тому числі на 15.07.2011 р.

З матеріалів справи вбачається, що представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» отримав копію заочного рішення ще в 2011 року. Заочне рішення, яке заявник просить переглянути було ухвалено у липні 2011 року, а заяву про перегляд заочного рішення подано через 5 років та 8 місяців після його ухвалення.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що у 2015 році Приморським районним судом м. Одеси розглядалася справа № 522/17175/15-ц за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_8 із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 294/06ф від 19.12.2006 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2016 року по справі № 522/17175/15-ц у задоволені позовних вимоги відмолено. Відмовляючи у позові, суд виходив із того, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2011 року, що набрало чинності, кредитний договір № 294/06ф від 19 грудня 2006 року, укладений між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3, був визнаний недійсним. 22 серпня 2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.

Зазначені обставини свідчать про те, що заявнику було відомо про існування оскаржуваного заочного рішення. Наведені обставини свідчать про пропуск відповідачем встановлених процесуальним законом строків для звернення із такою заявою, що має наслідком залишення її без розгляду.

Згідно із ч.2 ст.72 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 232 ЦПК України підстав для перегляду заочного рішення та його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 208-210, 231, ч.1 ст. 232, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» про перегляд заочного рішення від 15 липня 2011 р. по справі № 2-2488/11 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», третя особа: Приватний нота ріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя

03.04.2017