Справа № 151/1044/16-ц Провадження № 22-ц/772/409/2017Головуючий в суді першої інстанції Моцний В. С.
Категорія 39Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вербської сільської ради Чечельницького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом до Вербської сільської ради Чечельницького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилається в позовних вимогах на те, що в смт. Тиврів, Вінницької області ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її тітка ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим відділом РАЦС Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області. Померла похоронена в с. Красносілка, Бершадського району, Вінницької області. Після її смерті залишилась спадщина в с. Вербка Чечельницького району Вінницької області. Померла з дня народження до смерті свого прізвища не міняла, в шлюб не вступала, дітей не мала.

Позивач зазначає, що вона як племінниця є єдиним її спадкоємцем. Строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчився 17.04.2005 року і нотаріусом їй було роз'яснено, що для прийняття спадщини їй потрібно звернутися до суду з заявою про поновлення строків для подачі заяви про прийняття спадщини. Строк вона пропустила в зв'язку з тим що була невірно інформована про строки подання заяви до нотаріальної контори, а тому просила суд визначити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_2 про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача у справі Вербської сільської ради Чечельницького району Вінницької області сільський голова ОСОБА_5 до суду не з'явився, однак надіслав заяву в якій зазначає що позов не визнає та просить заяву про прийняття спадщини залишити без задоволення. Відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції у даній справізазначеним вимогам Закону повністю відповідає.

Судом установлено, що як вбачається із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Тиврів Вінницької області в віці 77 років.

На звернення позивача ОСОБА_2 до Чечельницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину вона отримала письмову відповідь від 20.12.2016 року про те, що після смерті ОСОБА_4 17.04.2004 року спадкова справа не заводилась, фактично вона не прийняла спадщину належним чином та пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини.

В обґрунтування причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини позивач посилається на те, що думала що її сестра буде оформляти спадщину і не знала, що є земельна ділянка в спадковому майні. Крім того вона хворіла і була невірно інформована про строки подачі заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наявних доказів судом не вбачається, що позивач була позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті спадкодавця, оскільки наявність чи відсутність правовстановлюючих документів чи відомостей про спадкове майно не позбавляє можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач не надала суду доказів, що вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин і суд не може розцінювати вказані причини як поважні. Крім того, позивачем не надано суду письмових доказів про факт родинних відносин між нею і померлою ОСОБА_4 як племінниці і тітки, що дає право на спадкування за законом.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені даного позову, правильно виходив з того, що згідно п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано виходив з того, що позивач не надала суду належних доказів того що вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин. При цьому судом правильно враховано і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України з даного питання, викладені в Постанові від 30.05.2008 року №7, де зазначено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення відповідних дій.

В свою чергу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз'яснив, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем ОСОБА_2 надано письмові докази на підтвердження факту родинних відносин між нею та померлою спадкодавцем ОСОБА_4, а також судом не перевірено її покази про те, що спадщину мала прийняти її сестра і про це їй стало відомо тільки в цьому році, крім того, вона заначила поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказані позивачем причини пропуску даного строку ретельно були перевірені судом першої інстанції. Суд вірно виходив з того, що позивач не надала суду належних доказів того що вона пропустила строк для прийняття спадщини саме з поважних причин які заслуговують на увагу.

Окрім того, колегія суддів також звертає увагу і на те, що як зазначається в письмових поясненнях відповідача Вербської сільської ради Чечельницького району Вінницької області крім ОСОБА_2 у померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 є ще й інші племінники. Те, що ОСОБА_4 померла в будинку для пристарілих людей теж свідчить про те, що при житті вона їм не була потрібна. Також при житті вона зробила 19 липня 1999 року письмовий заповіт на ім'я ОСОБА_6 все своє майно, який також звертався до суду з аналогічним позовом про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Однак, рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 11.03.2015 року в задоволенні даного позову також було йому відмовлено.

За таких обставин колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та переконана, що доводи апеляційної скарги, що наведені на їх обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим та законним рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду у даній справіприйняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну правову оцінку обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду у даній справі підлягаєзалишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухваланабирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: