13 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки частково недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», (далі -
ПАТ «УкрСиббанк»), третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки частково недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17 жовтня 2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір
Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Договір іпотеки, зокрема п. 5 містить умови про задоволення вимог іпотекодержателя, у разі неналежного виконання умов кредитного договору. Вказаний пункт іпотечного договору у розумінні ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто окремим договором від іпотечного договору, на укладення якого повинна бути надана нотаріально засвідчена згода іншого подружжя, яку позивач не надавав. Відсутність такої згоди є підставою для визнання п. 5 іпотечного договору недійсним.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня

2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відсутність нотаріально посвідченої згоди одного з подружжя на укладення іпотечного застереження не може бути підставою для визнання п. 5 договору іпотеки недійсним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 149 444, 00 доларів США, що дорівнює 754 692, 20 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених у даному договорі.

Термін повернення кредиту - 17 жовтня 2028 року (п. 1.2.2). Кредит надається для купівлі квартири, у якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором.

17 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 67221, відповідно до п. 1.1. якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: п'ятикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 99, 50 кв. м, жила площа - 67, 80 кв. м.

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 17 жовтня 2007 року, позивач надав згоду на отримання його дружиною ОСОБА_5 кредиту і передачу в іпотеку квартири за вищевказаною адресою. Крім того, позивач є поручителем за договором про надання споживчого кредиту. 26 червня

2004 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, який

24 жовтня 2014 року був розірваний.

Позивач, вважає, що п. 5 договору іпотеки щодо застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим договором від іпотечного, на укладення якого повинна бути надана нотаріально посвідчена згода іншого з подружжя, яку він не надавав.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України

«Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Відповідно до заяви від 17 жовтня 2007 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., позивач надав згоду на отримання його дружиною ОСОБА_5 кредиту і передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-533цс16, що відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав його необґрунтованості.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки частково недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко