Номер провадження: 22-ц/785/2731/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки посилаючись на те, що 04 вересня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України (після проведення державної реєстрації змін до Статуту ПАТ) та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 1541/0166, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 200000,00 дол. США під сплату процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % з кінцевим терміном повернення до 04 вересня 2017 року.

За умовами кредитного договору, позичальник зобовязується своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається на споживчі потреби. Кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією у період з 04 вересня 2009 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно ануїтетними платежами до останнього числа кожного місяця, починаючи з 04 вересня 2009 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 04 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань по договору відновлювальної кредитної лінії №1541/0166 від 04 вересня 2007 року, між банком та ОСОБА_2 04 вересня 2007 року було укладено іпотечний договір № 2121, посвідчений 04 вересня 2007 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4 та зареєстрований за Р№ 2121, згідно якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме девятикімнатна квартира, загальною площею 170,1 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

У звязку із невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору №1541/0166 від 04 вересня 2007 року та іпотечного договору № 2121 від 04 вересня 2007 року виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 16 лютого 2015 року склала 502095,45 дол. США та 7120,00 грн., з яких - прострочений основний борг по кредиту 200000,00 дол. США, - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2007 по 16.02.2015 року 154251,07 дол. США, - прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.10.2007 по 16.02.2015 року 7120,00 грн., - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 16.02.2012 по 16.02.2015 року 72130,32 дол. США, - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 16.02.2012 по 16.02.2015 рік 61880,49 дол. США, - 3% річних від простроченої заборгованості за основним боргом по кредиту за період з 09.04.2012 по 16.02.2015 рік 13833,57 дол. США.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» задоволено в повному обсязі, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 1541/0166 від 04 вересня 2007 р. у розмірі 502095,45 дол. США та 7120,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04.09.2007 р. за реєстровим №2121, а саме на девятикімнатну квартиру, загальною площею 170,1 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом ОМНО області 16 серпня 2007 р. за реєстром №4974, зареєстрованого 16.08.2007 року у державному реєстрі правочинів за реєстраційним №2287070 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ«Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн..

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_3 відхилено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Відповідно до п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов ПАТ«Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» суд повно і всебічно дослідив спірні правовідносини, дав їм правильну правову оцінку, проте помилково неповно з`ясував вимоги ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Судом встановлено, що 04.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (після проведення державної реєстрації змін до Статуту - ПАТ) та ОСОБА_3 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №1541/0166, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 200 000,00 дол. США під сплату процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % з кінцевим терміном повернення до 04 вересня 2017 року.

На забезпечення виконання кредитного договору із ОСОБА_3 між банком та ОСОБА_2 04 вересня 2007 року був укладений іпотечний договір №2121, за яким в іпотеку банку передана квартира, загальною площею 170,1 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

За умовами кредитного договору, позичальник зобовязується своєчасно сплачувати на користь Банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків.

Відповідно до п. 3.4.1. іпотечного договору, іпотекодержатель має право, у разі невиконання іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобовязань, одержати задоволення з вартості предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Зобовязання ОСОБА_3 належним чином не виконувала, борг у відповідності до умов договору не погашала, і станом на 16.02.2015 року борг складає 502095,45 дол. США та 7120,00 грн., з яких прострочений основний борг за кредитом - 200000,00 дол. США; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2007 по 16.02.2015 року - 154251,07 дол. США; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.10.2007 по 16.02.2015 року - 7120,00 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 72130,32 дол. США; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 61880,49 дол. США; 3% річних від простроченої заборгованості за основним боргом по кредиту за період з 09.04.2012 по 16.02.2015 рік - 13833,57 дол. США.

04 вересня 2007 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 банком направлено лист-вимогу від 01.10.2014 р. № 28/01-19/1161 та №28/01-19/1161 про усунення порушення та про погашення заборгованості за кредитним договором із попередженням, що у випадку невиконання вимоги позивач змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки, однак вимоги виконані не були.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання зобовязання про сплату кредиту є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам та ґрунтується на законі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 4.3. іпотечного договору також передбачено право іпотекодержателя застосувати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити вимоги іпотекодержателя за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Встановлено судом, не заперечується сторонами, що зобовязання за кредитним договором не виконується, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтвердила, що в силу майнового стану виконувати зобовязання не в змозі, відтак правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки наявні.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування інтересів неповнолітніх дітей, які фактично проживають в квартирі, не мають іншого житла для проживання, не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Проте предметом спору у цій справі є лише вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимог про виселення будь яких осіб із квартири ПАТ «Державний ощадний банк України» не предявляв, відтак суд не вправі надавати оцінку тим обставинам, якими не обґрунтовувався позов, а також вирішувати щодо вимог, які не були заявлені позивачем.

Право виселення мешканців квартири є самостійним правом, яким заінтересована особа розпоряджається на власний розсуд, і виселення осіб не відбувається автоматично у разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за відсутності позовних вимог про таке.

Відтак апеляційним судом не можуть бути враховані доводи щодо незаконності виселення, а неможливість виселення з огляду на приписи ст.109 ЖК УРСР самі по собі на зміст права звернення стягнення на предмет іпотеки не впливає.

Квартира, яка є предметом іпотеки, на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 16.08.2007 року, відтак діти на час укладання договору не були співвласниками житла, право власності також не належало їх батькам.

З матеріалів справи вбачається, що як на час укладання договору іпотеки, так і на час вирішення цієї справи жоден із дітей не зареєстрований за адресою спірної квартири за адресою АДРЕСА_2.

Укладаючи договір іпотеки, ОСОБА_2 власним підписом під договором гарантувала, що на момент підписання договору щодо предмету іпотеки у третіх осіб жодних прав та вимог, в тому числі незареєстрованих, немає, і жодні договори найму (оренди) щодо предмета іпотеки відсутні (п.2.1.5, 2.1.6 договору).

За вимогами закону первісно обовязок дбати про інтереси дітей покладається на їх батьків, але жодних застережень ані ОСОБА_3 - матірю дітей, ані ОСОБА_2 - їх бабусею, під час отримання коштів в розмірі 200000 доларів США від банку та укладання договорів здійснено не було.

Станом на час розгляду справи в апеляційній інстанції Приморською районною адміністрацією ОМР сумісно з територіальним відділом служби у справах дітей Одеської міської ради 12.01.2016 року був складений акт обстеження житлово побутових умов АДРЕСА_3, яким встановлено факт проживання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 Радіма, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10 Добряни, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, за вищезазначеною адресою.

Крім того, ОСОБА_3 надано відомості з дитячої поліклініки, школи, заяви осіб для підтвердження фактичного проживання дітей в спірній квартирі без реєстрації.

На спростування доводів про проживання дітей в квартирі станом на час укладання договору іпотеки, а також наявність у них іншого житла для проживання, представником ПАТ «Державний ощадний банк» надані відомості про продаж ОСОБА_3 котеджу №27, розташованого за адресою м. Одеса, вул.Академіка Вавілова, будівельний №5 для поліпшення житлових умов багатодітної сімї за 1 грн.20 копійок, про що є відповідне Рішення Одеської міської ради №267-УІ від 04.01.2011 року, а також інші рішення судів, які свідчать про фактичне проживання дітей за іншою адресою, не за адресою предмету спору.

Таким чином, в частині визначення факту проживання дітей в квартирі станом на час укладання договору іпотеки, відсутність у них іншого житла для проживання існує спір, який підлягав би вирішенню за наявності відповідних позовних вимог ОСОБА_3 або такі доводи підлягають встановленню у разі предявлення кредитором вимог про виселення.

Оскільки предметом спору не є вимоги про виселення дітей і про таке судом не вирішувалось, а їх фактичне проживання на момент звернення стягнення в силу діючого законодавства не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, то вищезазначені обставини не можуть бути підставою для відмови у позові.

На час розгляду справи договір іпотеки є чинним, жодною особою не оспорений, відтак з огляду і на такі обставини перешкод для його реалізації на час вирішення спору судом першої інстанції не існувало.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки процесуальний обовязок повідомити про час та місце розгляду справи судом першої інстанції дотримано.

Сторони не були позбавлені можливості надати докази, заперечення, взяти участь в судовому засіданні, тому такі доводи апеляційної скарги підставою скасування рішення суду бути не можуть.

На стадії апеляційного розгляду ОСОБА_3 були надані письмові докази, але вони по суті на зміст виниклих відносин не вплинули, тому з огляду і на такі обставини доводи є безпідставними.

Інші доводи в апеляційній скарзі відсутні, суд апеляційної інстанції відповідно до ст.303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги підстав для скасування рішення суду не має.

Водночас під час апеляційного розгляду виникли обставини, які хоча і не були доводами скарги, проте не можуть залишитися поза увагою суду, зокрема, набрання чинності рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.02.2016 року, яким частково змінено рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 червня 2015 року про стягнення боргу за кредитним договором з ОСОБА_3

Відповідно до п.9 Постанови ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо, належить виключно позивачеві.

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Як вбачається з матеріалів справи, предявлення вимог до боржника та майнового поручителя стало майже одночасним, але рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося раніше, аніж про стягнення боргу з боржника ОСОБА_3

Досліджуючи обставини звернення стягнення на предмет іпотеки суд обгрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до ст. 41 Закону України Про іпотеку реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог ЗУ Про іпотеку.

Згідно ч. 3 ст. 62 Закону України Про виконавче провадження майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 ЗУ Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України У Про виконавче провадження визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до ЗУ Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.

Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ч. 1 ст. 39, ст. 41 Закону України Про іпотеку, ч. 1 ст. 58, ч. 3 ст. 62 Закону України Про виконавче провадження не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за рішенням суду за ціною, яка встановлюється на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до вимог Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Враховуючи положення зазначеного Закону, спірний предмет іпотеки не підпадає під дію мораторію, так як загальна площа квартири перевищує 140,00 кв.м., а саме має загальну площу 170,01 кв.м.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обовзяково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у оскаржуваному рішенні суду не зазначено необхідних складових, передбачених цією нормою, зокрема початкової ціни продажу предмета іпотеки, яка визначається відповідно до вимог ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до праововї позиції Верховного Суду України викладеної у постанові за № 6-1923цс15 від 02 листопада 2016 року та № 1561цс15 від 21 жовтня 2015 року, колегія суддів вважає, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» зазначення у рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

В процесі апеляційного розгляду до суду надійшло клопотання представника АТ «Ощадбанк» про долучення до матеріалів справи висновок про ринкову вартість обєкту оцінки квартири № 26 в буд. № 6 про пров. Канатному в м. Одесі станом на 23 лютого 2917 року.

Колегія суддів вважає клопотання обґрунтованим, таким що підлягає задоволенню.

Відповідно до висновку про ринкову вартість обєкту оцінки, виконаного субєктом оціночної діяльності ТОВ «Компанія «Парус» ринкова вартість обєкту оцінки жилої девятикімнатної кв. № 26, розташованої за адресою м. Одеса, пров. Канатний, буд. № 6, яка належить ОСОБА_2 визначена станом на 23 лютого 2017 року на замовлення АТ «Ощадбанк» становить 2786738,00 грн. без НДВ.

Викладені обставини колегія суддів вважає такими, що не були зясовані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, що є підставою для зміни рішення в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст.313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року змінити, зазначивши в другому абзаці резолютивної частини рішення початкову ціну предмету іпотеки 2786738,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_12