Справа № 214/2938/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Криворізької південної обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області до Криворізької північної обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, треті особи без самостійних вимог: прокуратур Дніпропетровської області, прокурор Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4, начальник Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області полковника поліції ОСОБА_5 про захист прав споживача послуг, відшкодування матеріальної шкоди в сумі 180,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 16 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою в якій просить стягнути солідарно матеріальну шкоду (реальні збитки) у сумі 180,00 грн. (30% від виставленої суми 600 грн.) та стягнути солідарно моральну шкоду у розмірі 5 мінімальних зарплат 16000,00 грн.

Суддя, до якого надійшли матеріали справи згідно статті 122 ЦПК України, відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 119 ч. 2 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, - до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату позивачем судового збору.

Посилання позивача на ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», як підставу звільнення від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав» суд не бере до уваги з урахуванням наступного.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Суд зазначає, що ЗУ «Про захист прав споживачів» регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Таким чином, позивач не надав суду доказів що він є споживачем та між ним та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 існують договірні відносини про надання відповідних послуг.

До того ж, при поданні позовної заяви ОСОБА_2, зазначає, що суд може звільнити його від сплати судового збору, посилаючись при цьому на ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».

Згідно ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Питання про звільнення від сплати судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір».

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Позивач, який зазначає про можливість звільнення його від сплати судового збору, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинен навести доводи і подати докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що визначення майнового стану як такого, що дає підстави для звільнення від сплати судового збору є оціночним, тому потребує доказування перед судом і обґрунтування повязаних із цим обставин, які свідчать про неможливість або труднощі з оплатою судового збору у розмірах і в строки, встановлені законом, покладається на заінтересовану сторону.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14 травня 1981 року № R (81)7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, та сталої практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Також, Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що може бути сплачений заявником. Адже невиправдано великий розмір, який не враховує фінансового становища заявників, а обчислюється на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя, про що свідчить рішення Європейського суду з прав людини в справі ФК «Мретебі» проти Грузії.

При розгляді справ Європейський суд з прав людини установлює, чи був дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді.

Вивченням позовної заяви судом не виявлено будь-яких доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_2 не може сплатити судовий збір у звязку з скрутним майновий станом. Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про припинення підприємницької діяльності та довідка №337/17 від 16.05.2017 року про зарахування позивача до магістратури Донецького юридичного інституту МВС України не є належними доказами майнового стану.

Враховуючи викладене, судом не встановлено важкий майновий стан позивача, який свідчив би про неможливість або труднощі з оплатою ним судового збору в розмірі, встановленому законом, який би надавав підстави для звільнення його від сплати судового збору, керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 79, 82, 121 ЦПК України.

Таким чином, з метою усунення недоліків поданої позовної заяви і можливості вирішення питання про відкриття провадження у справі, позивачу необхідно надати квитанцію про сплату судового збору.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_6 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак у кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України. У зв'язку з цим, суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

До того ж, при вивчені позовної заяви, судом не виявлено будь-яких доказів, які підтверджують протиправні дії (бездіяльність), моральну шкоду, яка визначається залежно від характеру та обсягу страждань та спричинену матеріальну шкоду.

Водночас, при подачі ОСОБА_2 позовної заяви, останнім незрозуміло викладено обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги до відповідачів.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено які саме позовні вимоги останній висуває до Криворізької південної обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та до Криворізької північної обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та не надає жодного доказу на спільний умисел щодо порушення відповідачами його прав.

Окрім того, у прохальній частині позовної заяви позивач не зазначає з кого саме необхідно стягнути матеріальну та моральну шкоду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. 121 ч. 1 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Зважаючи на виявлені недоліки, суд приходить до висновку про те, що вони є суттєвими, у звязку з чим позовну заяву необхідно залишити без руху та надати час позивачу для усунення відповідних недоліків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Криворізької південної обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області до Криворізької північної обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, треті особи без самостійних вимог: прокуратур Дніпропетровської області, прокурор Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4, начальник Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області полковника поліції ОСОБА_5 про захист прав споживача послуг, відшкодування матеріальної шкоди в сумі 180,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 16 000,00 грн. залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправлення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків позовної заяви протягом пяти днів з дня її отримання, та роз'яснити, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.Р. Ступак