АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» за довіреністю - Пономаренка Максима Андрійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 755/13675/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2768/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У вересні 2016 року ТОВ «Акважитлосервіс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за надані житло-комунальні послуги у розмірі 5 322,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 272,97 грн., три відсотки річних у розмірі 50,3 грн., пеню у розмірі 1 349,41 та витрати на сплату судового збору - 1 378 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 23.10.2007 року між їх товариством та власником паркомісця НОМЕР_1, яким є відповідач ОСОБА_2, було укладено договір надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до умов даного договору позивач забезпечує надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, а відповідач забезпечує своєчасну оплату цих послуг. Вартість послуг відповідно до умов договору та наказу №12/1 від 31.05.2014 року складає 385 гривень. Відповідно до п.2.1 договору відповідач оплачує надані послуги до 10 числа місяця наступного за розрахунковим. За період з червня 2014 року по червень 2016 року, в результаті несплати за належним чином надані послуги, передбачені договором, за відповідачем утворився борг.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне та неправильне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не правильно послався на відсутність додаткової угоди між сторонами про встановлення ціни послуг у розмірі 385 грн., оскільки відсутність договору за належним чином надані послуги не звільняє споживача від обов'язку їх оплати.

Також апелянт посилається на те, що судом не було перевірено, ким саме було надано послуги відповідачу у період виникнення заборгованості та чи взагалі ОСББ «Спільна справа» має право для здійснення утримання паркінгу. На думку апелянта, ОСББ не має відношення саме до підземного паркінгу, оскільки він здавався в експлуатацію окремо та був переданий на баланс саме позивачу.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 придбала у ТОВ "Аквапарк" машиномісце НОМЕР_1 в підземному паркінгу в будинку АДРЕСА_1, що підтверджено копією Договору купівлі-продажу від 03.10.2007р.

Відповідно до Договору №13-П1 про надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території від 23.10.2007 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ "Акважитлосервіс", останні як виконавці, надають послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, а саме: прибирання приміщень паркінгу та прилеглої території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішніх мереж, освітлення та опалення паркігну, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, послуги паркувальника. Відповідач ОСОБА_2, згідно умов даного договору, зобов'язана оплачувати послуги не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим в розмірі 120 грн. з ПДВ (п.п. 1.2, 2.1, 3.2.1). Строк дії договору, згідно п.8.1 - з моменту підписання і діє до 31.12.2007 року та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну жодна із сторін не заявить про намір розірвати цей договір.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 01.05.2008 року до Договору №13-П 1 від 23.10.2007 року сторони (позивач та відповідач) домовилися внести зміни в договір, а саме: розмір щомісячної плати за послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території становить з ПДВ 300 грн. згідно з кошторисом, наведеним у додатку №1.

Інших додаткових угод між сторонами не укладалося, змін до Договору №13- П1 від 23.10.2007 року не вносилося.

Відповідач щомісяця вносила на рахунок позивача з червня 2014 року по квітень 2016 року оплату в сумі 250 грн. Заборгованість розрахована позивачем з недоплачених сум, виходячи з щомісячної оплати в розмірі 385,00 грн., який був встановлений Наказом позивача від 31.05.2014 року №12/1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та посилався на те, що позивач безпідставно, без погодження з відповідачем нараховував заборгованість по збільшеному тарифу, а крім того, нараховував окремо за послугу надання електроенергії, хоча договором дана послуга була включена у тариф. Також суд послався на безпідставність нарахування боргу за період з квітня 2016 року по червень 2016 року, оскільки в цей період відповідачем здійснювалися оплати за послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території в ОСББ «Спільна справа», створеному в будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, правильно визначився із виниклими правовідносинами сторін, вірно оцінив наявні в матеріалах справи докази та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом не було враховано, що тариф був змінений на 385 грн. та відповідачем було використано послуги, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, як було вже вказано, відповідно до Договору №13-П1 про надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території від 23.10.2007 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ "Акважитлосервіс", останні як виконавці, надають послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, а саме: прибирання приміщень паркінгу та прилеглої території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішніх мереж, освітлення та опалення паркінгу, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, послуги паркувальника. Відповідач ОСОБА_2, згідно умов даного договору, зобов'язана оплачувати послуги не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим в розмірі 120 грн. з ПДВ (п.п. 1.2, 2.1, 3.2.1). Строк дії договору, згідно п.8.1 - з моменту підписання і діє до 31.12.2007 року та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну жодна із сторін не заявить про намір розірвати цей договір (а.с.6-8).

Як встановлено п.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Крім того, п. 8.2. вказаного договору, сторони погодили між собою, що зміни в договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Згідно Додаткової угоди №1 від 01.05.2008 року до Договору №13-П 1 від 23.10.2007 року сторони (позивач та відповідач) домовилися внести зміни в основний договір, а саме: розмір щомісячної плати за послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території становить з ПДВ 300 грн. згідно з кошторисом, наведеним у додатку №1 (а.с.9).

Даних про те, що сторони погоджували інший тариф, а ніж 300 грн. з ПДВ, стороною позивача надано не було.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого самим позивачем, відповідач з червня 2014 року по березень 2016 року, включно, належним чином оплачував послуги за тарифом, який був визначений сторонами Додатковою угодою №1 від 01.05.2008 року (а.с.5).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що щомісячний платіж у розмірі 385 грн. є недоведеним і розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є безпідставним.

Крім того, суд правильно вказав, що умовами договору про надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території від 23.10.2007 року, Додатковою угодою від 01.05.2008 року, кошторисом (додаток до додаткової угоди) - визначено, що в розмір щомісячної плати за послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території входить і освітлення паркінгу (п.1.1. договору).

Позивачем самостійно, без укладення додаткової угоди, збільшено розмір щомісячного платежу, та окремо додатково нараховано щомісячну оплату за електроенергію паркінгу, що свідчить про подвійне нарахування оплат за ті ж самі послуги.

Колегія суддів погоджується і з тим, що безпідставним є і нарахування заборгованості в період з квітня 2016 року по червень 2016 року, оскільки в цей період відповідачем здійснювалися оплати за послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території в ОСББ «Спільна справа», створеному в будинку АДРЕСА_1, що не заперечується сторонами.

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» за довіреністю - Пономаренка Максима Андрійовича відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді