АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1176/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі по тексту - ПАТ «Енергобанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором №КФ- від 30 грудня 2013 року в сумі 4 166 073,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що з початком процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк», тобто з 11 червня 2015 року та відкликанням банківської ліцензії ПАТ «Енергобанк» не мало права нараховувати проценти за користування кредитом, пеню та інші платежі, передбачені кредитним договором. Звертає увагу на те, що ПАТ «Енергобанк» всупереч положенням ст. 253 ЦК України почав нараховувати проценти з дня підписання кредитного договору, а не з наступного дня. Також зазначає, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, завданих банку та є неспіврозмірним до суми основного боргу. Вважає, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору. Крім того, ПАТ «Енергобанк» не надало позичальнику повної та доступної інформації про сукупну вартість кредиту, що вводить останнього в оману, та в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів» розцінюється як нечесна підприємницька діяльність.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

КохановськийВ.С. в інтересах ПАТ «Енергобанк» проти задоволенні апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 грудня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № КФ-, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 2 000 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 31 березня 2014 року (а.с.31-35).

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту згідно з графіком, наведеним у додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно графіку погашення кредиту, погашення кредиту мало здійснюватися 30 січня 2014 року, 28 лютого 2014 року та 31березня 2014 року (а.с.36).

Відповідно до п. 7.1. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, та/або інших платежів на користь банку, банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п. 1.1. цього договору, від суми простроченої заборгованості. Неустойка нараховується із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році.

Згідно з п. 7.3. кредитного договору банк має право нараховувати позичальнику неустойку у розмірі 0,5% процентів від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п. 4.2.2, 4.2.3, 4.2.4. цього договору за кожен факт порушення.

Відповідно до п. 7.4. кредитного договору банк має право підвищити відсоткову ставку зазначену в п. 1.1. на 5% у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п. 4.2.5. Відсоткова ставка повертається до розміру зазначеному у п. 1.1. після оформлення додаткового забезпечення згідно з п. 4.2.5.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 23 січня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався перед кредитором відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_2, що випливають з кредитного договору № КФ- від 30 грудня 2013 року зі всіма змінами та доповненнями до нього (а.с.38-40).

31 серпня 2015 року ПАТ «Енергобанк» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, яка за наданими позивачем розрахунками станом на 21 серпня 2015 року становить 4 166 073,06 грн. з яких: 1 999 999,64 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 781 826,24 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 1 384 247,19 грн. - пеня (а.с.6-7).

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Енергобанк».

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неналежним чином виконував зобов'язання за кредитним договором № КФ- від 30 грудня 2013 року, внаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів солідарно суми заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 р. №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 червня 2015 року №115 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Ільчука О.П. строком на 1 рік з 12 червня 2015 року по 11 червня 2016 року включно (а.с.56-57).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Як визначено у статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

В силу положень ч.9 ст. 17 Закону України «Про банки та банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

Відповідно до ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» видача банком кредитів під проценти є видом банківської діяльності.

За правилами ч.2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає повноважень Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення банківської діяльності по нарахуванню відсотків за договором кредиту та пені при ліквідації банку.

Виходячи із системного аналізу наведених норм закону та враховуючи положення ч.1 ст.8 ЦК України, колегія суддів вважає , що з моменту прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури ПАТ «Енергобанк», останній втрачає право на здійснення банківської діяльності, зокрема, нарахування процентів за кредитним договором та пені.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості станом на 21.08.2015 року тіло кредиту становить 1 999 999,64 грн., відсотки - 781 828,24 грн., пеня - 1 384 247,19 грн. (а.с.6-7). Банківська ліцензія у позивача відкликана 11.06.2015 року. На час відкликання банківської ліцензії сума відсотків становить 672 894,74 грн., пеня - 1 095 278,79 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції положень ч.3 ст.551 ЦК України відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки розмір нарахованої пені є значно меншим від тілу кредиту, яке є не погашеним до теперішнього часу, тобто сума нарахованої пені не перевищує розміру завданих банку збитків.

Також не приймаються до уваги колегією суддів і доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розрахунку заборгованості, оскільки наданий банком розрахунок є належним письмовим доказом, який не спростований відповідачами як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду. Даний розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору та перевірений колегією суддів шляхом проведення арифметичного розрахунку. Крім того, представник відповідача ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції не заперечував тієї обставини, що тіло кредиту не повернуто до теперішнього часу.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність укладеного сторонами кредитного договору вимогам ст.ст. 11,19 Закону України «Про захист прав споживачів», що на думку особи, що подала апеляційну скаргу, тягне за собою скасування ухваленого у справі рішення , є хибним тлумаченням зазначених норм Закону, оскільки дані порушення Закону, якщо б вони мали місце, є лише підставою для визнання укладеного кредитного договору недійсним. На теперішній час кредитний договір, заборгованість за яким є предметом спором у даній справі, є дійсним та обов'язком для виконання відповідачами.

За таких підстав, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зменшення суму заборгованості за кредитним договором №КФ- від 30 грудня 2013 року, яка підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, солідарно.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року змінити.

Зменшити суму заборгованості за кредитним договором №КФ- від 30 грудня 2013 року, яка підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, солідарно, з 4 166 073,00 грн. до 3 768 173,17 грн., з яких: 1 999 999,64 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 672 894,74 грн. - заборгованість по відсотках, 1 095 278,78 - пеня.

В решті рішення залиши без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль