Справа № 460/5651/16-ц
Провадження №2/460/841/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Карпин І.М.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа служба у справах дітей при Яворівській районній державній адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

20.12.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинком №84 по вул.І.Франка в смт.Немирів Яворівського району Львівської області. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона є власником житлового будинку №84 по вул.І.Франка в селищі Немирів Яворівського району Львівської області. Відповідач по справі ОСОБА_5 є її онуком, ОСОБА_6 є його дружиною, а ОСОБА_7 - їхнім сином. Вона є людиною похилого віку та хотіла, щоб її онук проживав разом з нею та піклувався про неї, для цього вона прописала його разом із сімєю у своєму будинку. Через місяць після реєстрації, відповідач, разом із своєю дружиною, стали її ображати нецензурними словами, вимагали, щоб вона сама оплачувала усі комунальні послуги, або пішла проживати до своєї дочки. На їхні пропозиції вона не погодилася, а тому онук із сімєю вирішили проживати у будинку своїх батьків за адресою вул.Курортна, 1 смт.Немирів Яворівського району Львівської області, хоча деякі речі відповідачів залишилися в будинку, які вони відмовляються забирати. На даний час усі платежі по комунальних послугах вона оплачує сама. Оформити субсидію на комунальні послуги вона теж не може, оскільки документи на її оформлення постійно повертаються через невірні ідентифікаційні коди відповідачів. Надати правильні коди, як і знятися з реєстрації відповідачі відмовляються, хоча у її будинку не проживають уже більше шести місяців.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, давши аналогічні доводам позовної заяви пояснення, просила позов задовольнити. Пояснила, що відповідачі з нею разом проживали з 2014 року, за її згодою в березні 2016 року зареєструвались за місцем проживання. Прийняла їх в свій дім як дітей, хотіла, щоб їй допомагали, здійснювали догляд за нею. Внук зробив ремонт в будинку, придбали меблі. Однак діти до її порад не прислухались, різко їй відповідали, що для неї було образливо. Конфлікт між ними розпочався через фіранку, яку вона попросила внучку поміняти. В липні 2016 вони позбирали свої речі та залишили житло. В кімнаті, де відповідачі проживали, залишились меблі (диван і два крісла), куток в кухні. Категорично заперечує щодо проживання внуків в неї в будинку.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та підтримав письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідачі з 02.07.2016 року не проживають в спірному житловому приміщенні, оскільки позивачка постійно вимагала в них виселитися, вчиняла з цього приводу конфлікти, створювала неможливі умови проживання з дитиною, якій на цей час не виповнився навіть один рік. Саме по цій причині, а не по своїй волі відповідачі тимчасово вимушені були залишити місце проживання за реєстрацією та перейти проживати за іншою адресою, хоча власного житла у них не має. Також заперечив твердження позивача щодо не оплати відповідачами комунальних послуг, оскільки такі ними здійснювалися, на підтвердження чого у них знаходяться квитанції. Крім цього зазначив, що відповідачі ніколи не ображали позивача нецензурними словами та не виганяли її з будинку. Вважає, що правовідносини, що склалися між сторонами повинні регулюватися ст.405 ЦК України, яка є спеціальною нормою для визнання членів сімї власника таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а не ст.71 Житлового кодексу УРСР, яка регулює порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського фонду.

Представник третьої особи служби у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечила.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами.

Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2010 №26134055, позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку №84 по вул.І.Франка в смт.Немирів Яворівського району Львівської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.04.2010 Новояворівською державною нотаріальною конторою.

Як вбачається із даних реєстраційного обліку в спірному будинку зареєстровані позивач ОСОБА_2 та відповідачі по справі ОСОБА_5, який є внуком позивача, з дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном, хоч би ці порушення не були повязані із позбавленням володіння.

У пунктах 34, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Таким законом не може бути ЖК Української РСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення ст. 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК Української РСР застосуванню не підлягають.

ОСОБА_2, як власник житлового будинку №84 по вул.І.Франка в смт.Немирів Яворівського району Львівської області, надала дозвіл на вселення та реєстрацію у вказане житло її внука ОСОБА_5 із дружиною ОСОБА_6 та малолітнім сином ОСОБА_7, які поселилися у спірне житло як члени сім'ї власника і набули право користування таким. З 2014 року по липень 2016 року відповідачі проживали разом із ОСОБА_2 вели спільне господарство, зробили ремонт в житловому будинку, придбали меблі, що в судовому засіданні позивачем не оспорюється.

Судом встановлено, що відповідачі в липні 2016 року тимчасово залишили місце проживання за реєстрацією, в зв'язку з конфліктними відносинами із позивачем ОСОБА_2.

З акту обстеження, складеного комісією в складі депутатів Немирівської селищної ради 14.03.2017 вбачається, що власник житлового будинку ОСОБА_2 категорично заборонила відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживати та користуватися житловим будинком №84 по вул.І.Франка в смт.Немирів Яворівського району Львівської області.

Як вбачається з актів обстеження житлового будинку в смт.Немирів Яворівського району Львівської області по вул.І.Франка,84, складених комісією в складі депутатів Немирівської селищної ради 01.07.2016, 15.09.2016, 01.12.2016, внук позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_6 та їхній син ОСОБА_7 в даному будинку не проживають приблизно з червня місяця 2016 року, на час обстеження члени сімї ОСОБА_5 відсутні.

Відповідачі з позивачем не проживають, спільного господарства не ведуть, а відтак на даний час не є членами її сімї. Таким чином положення ст. 405 ЦК України при вирішенні спору про право членів сім'ї власника на користування цим житлом не підлягають до застосування. Окрім того, у справі відсутні належні та допустимі докази про відсутність відповідачів у спірному житловому будинку понад один рік - факту, що є підставою для втрати членами сім'ї права користування житлом.

При вирішенні спору необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси обох сторін у справі, враховувати заборону обмеження прав одних осіб за рахунок інших.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання у спірному житловому будинку відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР. Про захист права власності від порушень з інших підстав позивач не зверталася, доказів про це не надавала. Відповідно до норм ЦПК України суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в позові ОСОБА_2 слід відмовити, що не позбавляє її можливості захистити свої права власника у разі їх порушення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа служба у справах дітей при Яворівській районній державній адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М.Карпин