Справа № 338/1339/16-ц
Провадження № 22-ц/779/347/2017
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 29 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішенням Богородчанського районного суду від 29 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 5 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Також вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

На рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. При цьому суд помилково вважав, що аліменти у розмірі 1 000,00 грн, які погодився сплачувати відповідач, є достатніми для утримання дитини. Також не враховано стан здоров'я та матеріальне становище сина. Відповідно до висновків ЛКК останній постійно хворіє, а тому потребує домашнього догляду. Крім того, дитина займається у різних гуртках, що тягне за собою значні додаткові витрати. В той же час, відповідач є працездатним, на обліку в центрі зайнятості населення як безробітний не перебуває, хронічних захворювань та інших утриманців немає. А тому, на думку апелянта, визначений судом розмір аліментів є недостатнім для розвитку та виховання сина, порушує його права тощо.

З цих підстав просила рішення суду змінити, стягнувши аліменти у розмірі 2 000,00 грн щомісячно з урахуванням індексації.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи у їх відсутності.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. ст.180, 181 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи сторони є батьками малолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем (а.с.7,8). Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання сина не надає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а враховуючи стан здоров'я і матеріальне становище дитини, а також платника аліментів прийшов до висновку про спроможність останнього сплачувати аліменти в сумі 1 000,00 грн щомісячно.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду виходячи з наступного.

За ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як передбачено ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, яка визначена нею у 2 000,00 грн. Разом з тим, в ході розгляду справи представник позивача - ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності від 29 листопада 2016 року, зменшив розмір позовних вимог до 1 000,00 грн аліментів щомісячно (а.с.21,22).

Саме такий розмір аліментів на утримання їхнього сина визнав і ОСОБА_3

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, а також стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1 000,00 грн.

Що стосується доводів апелянта відносно додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, то такі вимоги, зважаючи на зміст позовної заяви, нею не пред'являлися.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Богородчанського районного суду від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

Л.В. Василишин