Справа № 162/405/16-ц Провадження № 22-ц/773/136/17 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Категорія: 20 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Кирилюк О.О.

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом покликаючись на такі обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі та за спільні кошти придбали автомобіль «Фольксваген Кадді», реєстраційний номер НОМЕР_1. В березні місяці 2012 року шлюб між ними розірвано. У зв'язку недосягненням згоди з ОСОБА_4 про поділ спільного майна ОСОБА_2 звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07 квітня 2015 року серед іншого за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 визнано право власності по 1/2 частки на згаданий вище автомобіль. Це судове рішення набрало законної сили 06 липня 2016 року. Незважаючи на рішення суду, в цей же день після його постановлення ОСОБА_4 зняла транспортний засіб з реєстрації, а 28 квітня 2015 року відповідно до довідки-рахунку зареєструвала право власності на автомобіль за своєю матір'ю ОСОБА_5 Після розгляду справи про поділ майна апеляційним судом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 23 липня 2015 року ще раз перереєстрували транспортний засіб, цього разу на спільну родичку ОСОБА_6 ОСОБА_4 і надалі продовжує користуватися спірним транспортним засобом, відтак вказані правочини мають ознаки фіктивності. Тому просив суд визнати недійними договори купівлі-продажу автомобіля, який є його з ОСОБА_4 спільною власністю.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_4 6790 гривень документально підтверджених судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 від імені ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач ОСОБА_4 з 1993 року до 2012 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 06 березня 2012 року, яке набрало законної, шлюб між ними розірваний.

За час шлюбу ними було придбано автомобіль «Фольксваген Кадді», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07 квітня 2015 року у цивільній справі про поділ майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зокрема ухвалено визнати за сторонами право власності по 1/2 частки за кожним на автомобіль «Фольксваген Кадді» 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Рішення набрало законної сили 06 липня 2015 року (Т.І а.с. 4-10).

Відповідно до довідки-рахунку ТОВ «Автолюкс-Костопіль» серії ААЕ № 099471 від 07 квітня 2015 року ОСОБА_5 було видано та продано за 63 тисячі гривень автомобіль «Фольксваген Кадді» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 (т. 1 арк. 113).

Про те, що автомобіль придбаний ОСОБА_5 є тим же транспортним засобом, що надбаний спільно ОСОБА_8 та ОСОБА_4 за час шлюбу, вказує технічний паспорт НОМЕР_4 (т.І а.с. 113).

Згідно з договором купівлі-продажу від 20 липня 2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Любешівського нотаріального округу Добровольською Ганною Федорівною, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила автомобіль «Фольксваген Кадді» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. І а.с. арк. 116).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ААЕ № 099471 від 07 квітня 2015 року та нотаріально посвідченого договору позивач указував, що згоди на укладення на реалізацію спірного майна на давав, а відтак порушені його права як співвласника майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

За приписами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки. Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу «вартість» вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку).

Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

При цьому, оспорюваний договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу є угодою щодо розпорядження майном, яке на момент укладення правочину був об'єктом спільної сумісної власності і вчинений з недодержанням стороною правочину вимог, встановлених ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до змісту ч.1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 4 цієї статті правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту права, оскільки закон не пов'язує можливості визнання недійсним правочину у зв'язку з відсутністю письмової згоди другого з подружжя на відчуження майна, та на підставі цього зробив висновок, що належним способом захисту права позивача може бути вимога про стягнення грошової компенсації за належну йому частку у праві спільної сумісної власності.

Однак, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на Законі. Зокрема, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що рішенням Любешівського районного суду від 06.03.2016 року шлюб між сторонами розірваний. Тому зазначення місцевим судом про те, що згідно з положеннями ст. 65 СК України ОСОБА_4 при укладенні договору діяла за згодою другого з подружжя є помилковим. Отже, станом на час укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля у формі довідки-рахунку від 07.04.2015 року, у відповідача ОСОБА_4 не було повноважень одноосібно розпорядитись автомобілем, що є спільною сумісною власністю бувшого подружжя.

З рішення Камінь-Каширського районного суду від 07.04.2015 року, постановленого у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя вбачається, що вимога про поділ спірного автомобіля була предметом позову у цій справі, за наслідками розгляду якої визнано автомобіль «Фольксваген Кадді», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 ( т.І а.с. 4-10). Тобто, на час відчуження відповідачем ОСОБА_4 автомобіля, він перебував у спорі, що беззаперечно підтверджує про відсутність другого співвласника - ОСОБА_2 на продаж майна, що є спільною сумісною власністю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, як співвласник спірного майна, повноважень ОСОБА_4 на розпорядження майном не надавав, реалізація вказаного спірного автомобіля порушує його права, як співвласника, а тому договір купівлі-продажу автомобіля у вигляді довідки-рахунку серії ААЕ № 099471 від 07 квітня 2015 року укладений з порушенням вимог ст. 369 ЦК України, тобто, з порушенням вимог Закону, а тому цей договір необхідно визнати недійним.

Крім того, як вбачається з пояснень ОСОБА_4 наданих в судовому засіданні, вона фактично «оформила» довідку рахунок, однак за автомобіль ОСОБА_5 грошові кошти не оплачувала, одержала його у рахунок погашення боргу за договором позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Такі пояснення відповідача підтверджують те, що дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при укладені договору купівлі-продажу автомобіля у вигляді довідки-рахунку не були направлені на настання реальних наслідків, зокрема на реалізацію майна та отримання за нього певної грошової суми.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20 липня 2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Любешівського нотаріального округу Добровольською Ганною Федорівною, згідно якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила автомобіль «Фольксваген Кадді» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, то колегія суддів вважає, що в даній частині позову слід відмовити, оскільки стороною вибрано невірний спосіб захисту порушеного права, з таких підстав.

Як зазначено вище, ОСОБА_4 не мала права без згоди іншого співвласника ОСОБА_2 відчужувати автомобіль ОСОБА_5, яка у свою чергу ще раз відчужила цей автомобіль. Захист порушеного права особи, яка вважає себе власником майна, що неодноразово було відчужене, можливий шляхом пред'явлення вимоги про визнання недійсним першого правочину, і цим правом позивач скористався, та пред'явлення віндикаційного позову до набувача майна за останнім договором з підстав, передбачених статтями 377,378 ЦК України. Правові підстави для визнання недійсним правочину, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні. А тому позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу від 20 липня 2015 року, який посвідчено приватним недійсним договору, посвідченого приватним нотаріусом Любешівського районного нотаріального округу Добровольською Ганною Федорівною, згідно якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила автомобіль «Фольксваген Кадді» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, до задоволення не підлягають.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, у зв»язку з частковим задоволенням апеляційної скарги підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог, з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 606 грн. 32 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. Також, у зв»язку із частковим задоволенням позову підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог витрати на правову допомогу, понесені відповідачем ОСОБА_4 у сумі 4 552 грн. 68 коп. Розмір цих витрат є документально підтвердженим та не перевищує граничних розмірів, встановлених Законом України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (а.с. 45- 55).

Керуючись статтями 303, 304, 307,309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля укладений у формі довідки-рахунку від 07.04.2015 року серії ААЕ № 099471, згідно з яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купила автомобіль Фольксваген Кадді, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_3.

Відмовити в позові ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу НАО697111 від 20.07.2016 року автомобіля "Фольксваген Кадді", 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_3, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 606,32 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 4552,68 грн. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: