Справа № 524/8879/16-ц
Провадження № 2/524/547/17
07.02.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючої судді Кривич Ж.О., при секретарі Коваль Т.М., з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,
До суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 06 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала грошові кошти в сумі 6000, 00 грн. ОСОБА_3, що підтверджується розпискою написаною власноручно ОСОБА_3
Оскільки відповідач борг не повернув, позивачка просить стягнути з відповідача грошові кошти з урахуванням індексу інфляції та 3-х % річних за невиконання зобов»язання в сумі 36 212 грн. 65 коп.
Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, встановив наступне.
06 жовтня 2015 року ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_5 6 000, 00 грн.. які зобов'язався повернути у строк до 01 травня 2016 року , на підтвердження цих обставин відповідач надав розписку, оригінал якої надано суду позивачем.
Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчив наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі 6-63цс13 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року у справі про стягнення боргу за договором позики вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Суд, перевіривши розрахунок індексу інфляції, який надав позивач, встановив, що він не відповідає рекомендаціям відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, лист ВСУ № 62-97 від 03.04.1997 року, в якому зазначено, що для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси у вказаному періоді перемножити між собою. Ці індекси розраховуються Міністерством статистики України та щомісячно публікуються в пресі, зокрема в газеті «Урядовий кур'єр», в період з 05 по10 число місяця, наступного за звітним.
Таким чином, при розрахунку суми інфляційних втрат, яких зазнала ОСОБА_2 в зв'язку з простроченням повернення їй позики, необхідно індекси інфляції за період з травня 2016 року по листопад 2016 року перемножити між собою та застосувати наступну формулу розрахунку інфляції: І = (si % * s) - s, де І - сума інфляційних втрат, si - усереднений індекс інфляції, s - сума боргу.
Згідно інформації, опублікованої в газеті «Урядовий кур'єр», індекси інфляції за період з травня 2016 року по листопад 2016 року становили: травень 2016 року - 100,1%; червень 2016 року - 99,8%; липень 2016 року - 99,9%; серпень 2016 року - 99,7%; вересень 2016 року - 101,8%; жовтень 2016 року - 102,8%; листопад 2016 року - 101,8%.
Таким чином, середній індекс інфляції за вказаний період становить 106, 0%.
З урахування вказаного, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 у зв'язку з простроченням ним свого зобов'язання по поверненню коштів, складає 360, 00 грн. ((106.00% * 6 000 грн.) - 6000 грн.).
Враховуючи вищевикладене, з відповідача необхідно стягнути суму боргу в розмірі 6000 грн. 00 коп., 360 грн.00 коп. інфляційних втрат та 98 грн. 63 коп. 3 % річних від суми боргу, всього 6 458 грн. 63 коп.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, повязані з оплатою судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст.215-218 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за невиконання зобов»язання в сумі 6 458 грн. 63 коп. та 551 грн. 20 коп. у повернення сплаченого судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя