Справа №577/4373/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 22-ц/788/203/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Конотопської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Дуванова Тамара Петрівна про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,08 га, розташованої в АДРЕСА_1. Спадкоємцем після смерті останньої є ОСОБА_7, яка прийняла спадщину. Сестра ОСОБА_7 - ОСОБА_4 відмовилась від спадщини. При оформленні документів у нотаріуса було встановлено, що відсутні правовстановлюючі документи, а саме - державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я померлої.

Позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,08 га в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Вказане рішення суду позивач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги позивач посилається на Декрет Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» і зазначає, що згідно його вимог ОСОБА_6 набула право власності на спірну земельну ділянку з часу прийняття рішення виконкомом Конотопської міської ради від 28 січня 1994 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок».

Вказує, що відповідно до рішення виконкому Конотопської міської ради від 28 січня 1994 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок» вищезазначена земельна ділянка передана у власність ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка була відведена в натурі (на місцевості) і на неї видано державний акт на право власності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, так як вони є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 7). Після смерті останньої спадщину прийняла її донька ОСОБА_3 (а.с. 5-6, 8-9). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку позивачу було відмовлено, оскільки за життя ОСОБА_6 не одержала державного акту на неї (а.с. 10).

З відповіді, наданої Управлінням Держгеокадастру у Конотопському районі Сумської області вбачається, що при перевірці реєстру других примірників державних актів, а також місцевого фонду документації із землеустрою встановлено, що землевпорядна документація та державний акт на земельну ділянку в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 не обліковуються (а.с. 11-12).

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до глави 7 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 ЗК України (в редакції 1993 року, чинній на момент укладення правочину), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України (в редакції 1993 року, чинній на момент укладення правочину) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Таким чином, на думку колегії суддів правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,08 га, розташованої в АДРЕСА_1, так як позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка була відведена в натурі (на місцевості) і на неї видано державний акт на право власності. Позивачка не довела, якими діями чи бездіяльністю відповідач порушив її права, а судовому захисту згідно вимог ст. 3 ЦПК України підлягає лише порушене чи не визнане право. Землевпорядна документація на спірну земельну ділянку не розроблялася, тому відсутні докази про дійсну площу земельної ділянки на місцевості, її конфігурація з прив'язкою до суміжних землекористувачів і відсутність спору між ними.

Крім того, згідно абзацу 2 пункту 1 розділу X Перехідних положень до Земельного Кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Тобто, позивач не позбавлена можливості замовити технічну документацію на земельну ділянку і після її отримання звернутися до реєстраційного органу для реєстрації права власності на земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду про відмову в позові і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -