Провадження № 2/522/6466/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.09.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про стягнення заборгованості за кредитним Договором № 338/07ф від 19.09.2007 року в розмірі 3 074,82 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_2 19.09.2007 року уклали кредитний договір № 338/07ф, за умовами якого відповідач отримав кредит грошових коштів в сумі 16 680,00 грн., зі сплатою 24 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 17 вересня 2010 року. Однак, у порушення умов договору Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим умови кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків відповідачем не були виконані. Відповідно до розрахунку станом на 25 серпня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором складає 3 074 (три тисячі сімдесят чотири) гривні 82 копійки.

Заочним рішенням суду від 10.12.2015 року позов банку було задоволено в повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість за Кредитним договором № 338/07ф від 19.09.2007 року в сумі: 3 074 (три тисячі сімдесят чотири) гривні 82 копійки, з них: - прострочена до повернення сума Кредиту -556,47 грн.; - прострочені відсотки за користування Кредитом 518,35 грн.; - штрафи за несплату овердрафту - 2000 грн..

Ухвалою суду від 13.03.2017 року за заявою ОСОБА_2 вказане заочне рішення суду від 10.12.2015 року було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, згідно якого просила справу розглянути за її відсутності та заперечувала проти задоволення позовних вимог банку, просила відмовити, застосувавши до спірних правовідносин строки позовної давності, про що також надала письмову заяву. При цьому зазначила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.03.2013 року у справі №2-4950/11 з неї на користь Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 338/07ф від 19.09.2007 року у загальному розмірі 10 753 (десять тисяч сімсот пятдесят три) грн. 73 коп., з яких : заборгованість за кредитом 8 527,56 грн.; заборгованість за відсотками 1 406,73 грн. ; плата за пропуск платежів 819,44 грн.. Останній платіж за кредитним договором був у 2013 році, строк дії кредитного договору закінчився також у 2013 році.

Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № 338/07ф від 19.09.2007 року Відкрите акціонерне товариство „Всеукраїнський ОСОБА_1, назва якого згодом була змінена на Публічне акціонерне товариство „Всеукраїнський ОСОБА_1, надало ОСОБА_2 кредит в сумі 16 680,00 грн. на строк користування по 17.09.2010 року, із сплатою процентів за користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 24 % річних, з погашенням кредиту, сплатою процентів за користування кредитними коштами за користування кредитом щомісячно в порядку, розмірах та строки, визначених в цьому договорі, з датою кінцевого терміну повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 17.09.2010 року.

Згідно п.2.1.2 кредитного договору, кредит надається однією сумою в безготівковій формі шляхом дебатування позичкового рахунка позичальника та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, з подальшим перерахуванням на картковий рахунок позичальника №92, відкритий в ВАТ «ВіЕйБі Банк».

20 вересня 2007 року між сторонами було укладено договір №183792 про відкриття банківського картрахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи (а.с.51).

29 травня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №338/07ф від 19.09.2007 року, за умовами якого строк користування кредитними коштами, встановлений у п.1.3 Основного договору, збільшується до 19 вересня 2013 року включно. У звязку із зміною строку користування кредитними коштами, Графік погашення кредитної заборгованості, що є додатком до Основного договору, було викладено у новій редакції (а.с.56-57).

Звертаючись до суду з відповідним позов, банк посилався на те, що свої кредитні зобовязання ОСОБА_2 не виконує належним чином, у звязку з чим у неї виникла прострочена заборгованість.

Згідно розрахунку банку (а.с.7) станом на 25 серпня 2015 року заборгованість за картковим рахунком №92, відкритим на імя ОСОБА_2, становить 3 074, 82 гривень, з яких :

-по поверненню овердрафту 556, 47 гривень;

-по сплаті відсотків 518, 35 грн.;

-штрафи за несплату овердрафту 2000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За розглядом справи судом також встановлено, що у Приморському районному суді м. Одеси перебула справа №2 4950/11 за позовом Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, якій 27 березня 2013 року було винесено рішення.

Приморським районним судом м. Одеси було задоволено позов Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 338/07ф від 19.09.2007 року у загальному розмірі 10 753 (десять тисяч сімсот пятдесят три) грн. 73 коп., з яких :

- заборгованість за кредитом 8 527,56 грн.;

- заборгованість за відсотками 1 406,73 грн. ;

- плата за пропуск платежів 819,44 грн..

Між тим, дані обставини позивачем у своїй позовній заяві повідомлено не було. Крім того, до позову позивачем не надано копії договору від 20.09.2007 року щодо відкриття карткового рахунку на імя ОСОБА_2, додаткового договору №1 до кредитного договору №338/07ф від 29.05.2009 року та виписку з карткового рахунку.

Суд вбачає, що до позову не додано належного розрахунку заявленої заборгованості по овердрафту, не визначено період, за який даний борг розраховано. Суд вбачає, що строк дії договору №338/07ф з урахуванням додаткового договору №1 до нього від 29.05.2009року закінчився 19 вересня 2013 року, між тим сума боргу розрахована банком станом на 25 серпня 2015 року. Крім того основний борг за кредитним договором(тіло0 вже стягнуто судом.

Відомостей щодо встановлення іншого строку користування відповідачкою кредитними коштами суду не надано та з матеріалів справи не встановлено , та розміру овердрафту. Крім того суду не надано доказів про продовження строку дії картки після закінчення строку дії кредитного договору. Уточнень до позовної заяви представником банку до суду не подавалось.

Згідно із ч.2,3 ст.10 та ч.1 ст.11 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних чи юридичних осіб, поданою відповідно до ЦПК, у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.10 ЦПК, суд лише сприяє всебічному й повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і забезпечує реалізацію їхніх прав у випадках, установлених цим кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, з огляду на те, що кредитні правовідносини між сторонами були припинені 19.09.2013 року, є рішення суду від 27.03.2013 року, за яким позов банку було задоволено та достроково стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором №338/07ф від 19.09.2007 року), розрахунок заборгованості, заявлений банком за даним позовом, є необґрунтованим (позивачем не надано до позову договору про відкриття відповідачці відповідного карткового рахунку, не надано доказів щодо розміру встановленого овердрафту (його ліміту), умов, згідно яких він використовується, та строку, на який він видавався), тому вимоги банку не підтверджені належними доказами, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» в частині стягнення з відповідачки коштів по поверненню овердрафту та по сплаті відсотків.

Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З огляду на те, що строк дії кредитного договору № 338/07ф від 19.09.2007 року закінчився 19 вересня 2013 року, між тим з відповідним позовом банк звернувся до суду лише 08.09.2015 року, тому з урахування заяви відповідачки про застосування строків позовної давності, позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» в частині стягнення з відповідачки штрафу за несплату овердрафту у розмірі 2000 грн. суд відмовляє саме у звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 64, 197, 208-209, 213-215 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 11, 15,16, 256-258, 267, 509, 524-526, 530, 536, 612, 625, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Домусчі Л.В.

25.04.2017