Справа №: 398/3572/16-ц
УХВАЛА

Іменем України

"10" лютого 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Голосеніної Т.В., з участю секретаря Шаповал І.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрія скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа начальник Олександрійського МР ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати поважними причини пропуску звернення до суду та поновити пропущений строк, визнати дії державного виконавця ВДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 незаконними, визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Пащенко В.О. від 18.09.2014 року про закінчення виконавчого провадження №30740971 з примусового виконання за виконавчим листом №2-4116, виданого 23.09.2003 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх її доходів, щомісячно, з 15.09.2003 року і до досягнення дитиною повноліття - 03.09.2009 року, а також зобовязати начальника ВДВС відновити виконавче провадження з примусового виконання за вказаним виконавчим листом.

В обґрунтування вимог скарги посилался на те, що зазначена постанова винесена на підставі п.6 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Між тим, зазначає, що у даній постанові встановлено, що заборгованість по аліментам станом на 03.09.2009 року, тобто на момент досягнення дитиною повноліття, складає 8 182 грн. 76 коп., що, на думку скаржника, виключає можливість закінчення виконавчого провадження до стягнення усієї суми заборгованості.

У визначений законом строк не оскаржив вказану постанову державного виконавця, оскільки отримав її значно пізніше, ніж вона постановлена. Крім того, він є юридично необізнаним, на його утриманні в той час перебував син, який продовжував навчання, що потребувало значних коштів. Крім того, він має проблеми зі здоровям. Так з 18.07.2013 року йому безтерміново було встановлено третю групу інвалідності, у звязку з чим він був вимушений проходити лікування та був обмежений у можливості виконати необхідні дії.

Заявник та його представник в судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просили їх задовольнити. ОСОБА_1 пояснив, що він не має юридичної освіти та має поганий стан здоровя.

Представник відділу ДВС в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши доводи заявника та його представника, перевіривши матеріали справи вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції перебував виконавчий лист №2-4116/2003 від 22.09.2009, виданий Олександрійським міським судом Кіровоградської області, про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на його користь на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх її доходів, щомісячно, починаючи з 15.09.2003 року і до досягнення дитиною повноліття - 03.09.2009 року.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 від 18.09.2014 виконавче провадження за указаним виконавчим листом закінчене на підставі п.6 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Як випливає з довідки про суму заборгованості по примусовому виконанню від 19.04.2010 року зазначений виконавчий лист в повному обсязі не виконано, а заборгованість боржника зі сплати аліментів станом на 03.09.2009 року на момент досягнення дитиною повноліття становила 8182,76 грн.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Виконавчим листом №2-4116/2003 передбачено стягнення з ОСОБА_4 аліментів на його користь на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх її доходів, щомісячно, починаючи з 15.09.2003 року і до досягнення дитиною повноліття - 03.09.2009 року.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 7.21 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012 року №512/5 (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 7.22. зазначеної Інструкції, у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто, із системного аналізу указаних положень Інструкції випливає, що виконавче провадження зі стягнення аліментів може бути закінчене на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону лише у випадку відсутності заборгованості по аліментах. У разі, якщо відповідна заборгованість наявна, остання підлягає стягненню державним виконавцем у загальному порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна позиція міститься й у ст. 194 СК України, за змістом якої заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, наявні підстави для задоволення скарги в частині визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №30740971.

Разом з тим, вимога щодо зобовязання начальника ВДВС відновити виконавче провадження з примусового виконання за вказаним виконавчим листом є передчасною, оскільки згідно з ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Тобто обовязок посадової особи прямо передбачено законом. Наразі відсутні докази, що права заявника в цій частині порушені.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду суд враховує наступне.

Відповідно до Конституції України особа повинна неухильно додержуватися Конституції України та законівУкраїни, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та виконувати обов'язки, передбачені ст.ст.65-67 Конституції. При невиконанні особою конституційних обов'язків незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності.

При цьому ст.64 Конституції передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини особа вправі бути юридично необізнаною.

Таким чином, суд вважає, що юридична необізнаність є поважною причиною пропуску строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, а тому пропущений строк слід поновити.

Керуючись ст.ст.383-387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа начальник Олександрійського МР ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, на дії державного виконавця, задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_2 щодо закінчення виконавчого провадження №30740971 незаконними.

Визнати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_2 від 19 вересня 2014 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4116/2003, виданого Олександрійським міським судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх її доходів, щомісячно, з 15.09.2003 року і до досягнення дитиною повноліття - 03.09.2009 року, незаконною.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Суддя