Номер провадження: 22-ц/785/891/17
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Черевка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - Осадчука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

24 червня 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із позовом, який у подальшому був уточнений, до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20.08.2007 року між відповідачем та ПАТ «АК Промінвестбанк» було укладено кредитний договір № 69-01-750 на одержання кредиту на суму 503 000 дол.США строком до 19.08.2022 року .

Додатковими угодами від 20.09.2007 року за № 69-01-785, від 14.03.2008 року за № 69-01-159, від 29.04.2008 року за № 69-01-526 та 22.03.2011 року за № 69-01-750 вносились зміни до кредитного договору щодо його забезпечення, зміни строків та способу здійснення обов'язкових платежів.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язалась в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до умов договору незалежно від настання кінцевого терміну погашення кредиту позичальник зобов'язався сплатити у повному обсязі заборгованість за кредитом та/або процентами за користування ним, суму неустойки і суму збитків, передбачених кредитним договором, у випадках, якщо: позичальник прострочив свої зобов'язання по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць відповідно до умов кредитного договору; або у разі несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту; або у випадку перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 %.

17.12.2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір про відступлення прав вимоги.

Відповідач станом на 01.06.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 9 347 273,80 грн., а саме: за кредитом - 5 718 256,47 грн., за відсотками - 3 112 893,31 грн., пеня за останній рік - 516 124,02 грн..

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість в сумі 9 920 632,97 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки воно постановлено з порушенням норм права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та його пояснення на апеляцію, а також заперечення на апеляційну скаргу представника позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» - Осадчука О.В., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі були зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а саме те, що він має право на пред'явлення позову щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, а відповідач у якості запереченнь проти позову надати докази щодо його необргутнованості та безпідставності.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, та не надав правильної оцінки правовідносинам які виникли між сторонами у справі.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази які надані до суду апеляційної інстанції мають суттєве значення для вирішення спору, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції не була з'ясована обставина, яка має суттєве значення для правильного вирішення справи, а саме те, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» списав як безнадійну заборгованість ОСОБА_4 перед банківською установою, після чого банк отримав від держави відшкодування, а, отже, на думку судової колегії втратив право вимоги до позичальника й не міг за договором факторингу передати неіснуюче у нього право вимоги іншій особі, у даному випадку позивачу у справі ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до п.3 Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 13 вересня 2010 №424, (Зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.10.2010р. за№ 998/18293),

«3. Банк має право самостійно списати (відшкодувати) за рахунок резервів безнадійну заборгованість за кредитами позичальників - юридичних осіб, фінансова діяльність яких визначена як незадовільна, та позичальників - фізичних осіб, фінансовий стан яких визначено як нестабільний або незадовільний, за якою платежі за основним боргом та/або нарахованими доходами прострочені понад 90 днів та яка обліковується за окремими аналітичними рахунками з обліку безнадійної заборгованості (далі- безнадійна заборгованість.

У разі списання безнадійної заборгованості за кредитами банк одночасно списує нараховані проценти за цими кредитами за рахунок сформованих резервів».

На виконання зазначеної постанови НБУ видав розпорядження у вигляді листа від 08.12.2010р. за №40-511/5841-22084 Головним управлінням Національного банку України в Автономній Республіці Крим та по м. Києву і Київській області, територіальним управлінням Національного банку України, департаментам та самостійним управлінням центрального апарату, навчальним закладам Національного банку України, Асоціації українських банків, Асоціації «Український кредитно - банківський союз», банкам України.

«З метою поліпшення структури балансів банки, з урахуванням п.2 постанови Правління Національного банку України від 13.09.2010 року №424 «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 27 жовтня 2010р. за №998/18293, мають списати за рахунок сформованих резервів заборгованість, яка віднесена до категорії «безнадійна», відповідно до глави 6 Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06 липня 2000р. №279 та відповідає одночасно таким критеріям:

- заборгованість не є заборгованістю пов'язаних з банком осіб;

- фінансова діяльність позичальників - юридичних осіб є незадовільною;

- фінансовий стан позичальників - фізичних осіб є нестабільним або незадовільним;

- платежі за основним боргом та/або нарахованими доходами на дату прийняття рішення про списання безнадійної заборгованості прострочені понад 90 днів.

Однак, як свідчать дані статистичної звітності, ця робота здійснюється банками вкрай незадовільно.

Правління Національного банку України вважає, що банки мають завершити роботу по списанню безнадійної заборгованості у термін до 30 грудня 2010 року.

Про питання, які заважають банкам зробити операції в "розчистки" балансів, просимо інформувати оперативно».

Одним з доказів того, що - ПАТ «Акціонерний комерційний» промислово-інвестиційний банк» списав заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором є висновки незалежних аудиторів за 2011р., згідно розділу 7 якого банк має кредиторську заборгованість по іпотечним кредитам фізичних осіб у 2010 р. - 24 000 доларів США, у 2011 р. - 38 541 долар США.

Відповідно до вимоги TOB «Кредитні ініціативи» від 04 квітня 2014 р. заборгованість ОСОБА_4 станом на 01 квітня 2014 р. складає 775 241 долар США та 85 центів з яких:

- 485 627 доларів США - тіло кредиту;

- 250 041, 51 доларів США - відсотки за користування кредитом;

- 39 573, 34 доларів США - пеня.

Тобто на час укладання договору про відступлення прав між ПАТ «АК ПІБ» та TOB «Кредитні ініціативи» - 17 грудня 2012р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» списав як безнадійну заборгованість, після чого банк отримав від держави відшкодування, а, отже, втратив право вимоги до позичальника й не міг за договором факторингу передати неіснуюче у нього право вимоги іншій особі, що є підставою для відмови у позові.

Доказом цієї обставини є відповідь ПАТ «Промінвестбанк» на адвокатський запит №107 від 15.08.2016р з якої вбачається, що безнадійна заборгованість за Кредитним договором №69-01-750 від 20.08.2007р., укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_4, 30.12.2010р. була списана за рахунок резерву з балансових рахунків з подальшим її обліком на позабалансових рахунках згідно Протоколу №493 засідання Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 24.12.2010, а саме:

- строкова сума кредиту - 453 782,70 доларів США;

- прострочена сума кредиту - 31 844,30 доларів США;

- сума прострочених процентів - 33 708,65 доларів США.

Отже, на думку колегії суддів, списання боргу позичальників перед банківськими установами є підставою для відмови у задоволенні вимог нових кредиторів на підставі укладених договорів факторінгу чи відступлення прав, свідчить і практика Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, правова позиція якого висловлена в ухвалі від 28 січня 2015 року справа №6-40809св14 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, третя особа-ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ТОВ «Кредитні ініціативи» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 06 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 квітня 2014 року, якою суд встановив, що «Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (cт.212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що преюдиціальним рішенням суду від 05 березня 2013 року (ч.3 cт.61 ЦПК України) TOB «Кредитні ініціативи» відмовлено в позові до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, оскільки ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» списав як безнадійну заборгованість, що також підтверджується рішенням суду від 07.02.2013р., яке набрало законної сили, після чого банк отримав від держави відшкодування, а,отже, втратив право вимоги до позичальника й не міг за договором факторингу передати неіснуюче у нього право вимоги іншій особі.

Таким чином, у суду не було підстав для задоволення позову, який розглядався.

Враховуючи викладене та положення ч.3 cт.332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін».

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що з відповідачки ОСОБА_4 не може бути стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог й у відповідності до ст.ст. 15,16 ЦПК України вимоги позивача не підлягають судовому захисту.

Оскільки, вимоги які заявлено позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» є необґрунтованими, незаконними й задоволенню не підлягають.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст.ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України, та матеріального права, ст.ст.526, 530, 612, 625, 1054 ЦК України, у відповідності до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, судової палати апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М.Черевко

Р.Д. Громік