АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4203/16-ц Номер провадження 22-ц/786/421/17Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Триголова В.М.

Суддів: Дорош А.І., Одринської Т.В.

Секретар Діхтяр Т.В.

за участю адвоката Стороженко С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року позивачка звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позивачка просила позбавити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того просила стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів повернуто позивачу для подання до належного суду.

З вказаною ухвалою не погодилась позивачка ОСОБА_3, оскарживши її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року. Вказує, що оскільки у відповідності до ст.. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися за місцем проживання позивача, то згідно частини 14 вищевказаної статті вона має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності. Вважає, що обидві позовні вимоги повязані одним предметом та колом учасників і їх спільне вирішення, призведе до швидкого вирішення спору.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Повертаючи позивачеві зазначену позовну заяву, суддя виходив з правила загальної підсудності, передбаченого ст.109 ЦПК України, відповідно до якого позов повинен пред»являтися в суд за зареєстрованим у відповідному порядку місцем проживання відповідача.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду помилковим з огляду на наступне.

Стаття 110 ЦПК України передбачає правила підсудності справ за вибором позивача. Зокрема, згідно ч.1 ст. 110 ЦПК України позови, про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Пунктом 37 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК). Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із найважливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб (ст. 55, 124 Конституції України).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Разом з тим, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Отже, враховуючи той факт, що однією із позовних вимог позивача було стягнення аліментів на дитину, то позивач скористалася своїм правом та подала позов за правилом альтернативної підсудності за своїм вибором, тобто за місцем своєї реєстрації, що за територіальною підсудністю відноситься до Полтавського районного суду Полтавської області.

Таким чином, суддя першої інстанції, постановляючи ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, порушив гарантовані права позивача щодо ефективного засобу юридичного захисту та справедливого судового розгляду в такому його елементі, як право доступу до суду для захисту порушених прав чи інтересів, що є неприпустимим та порушує принципи діяльності судової влади, яка повинна забезпечувати рівні права всіх осіб, чиї інтереси так чи інакше зачіпає судова діяльність.

За таких обставин, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а матеріали справи поверненню до місцевого суду для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 307, 311 ч.1 п.4 , 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2016 року - скасувати. Постановити нову ухвалу, якою справу направити до Полтавського районного суду Полтавської області для вирішення питання про відкриття провадження.

В касаційному порядку ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: Дорош А.І.,

Одринська Т.В.