Справа № 309/3831/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 28 березня 2016 року за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Бороняво» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання незаконним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання незаконним договору купівлі-продажу нерухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Бороняво» звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 у вересні 2014 р.

Просив визнати незаконним:

-державний акт серії РЗ № 184627 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.526 га по вул. Колгоспній, 40, у с. Бороняво Хустського району, виданий ОСОБА_3;

-договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06.02.2004 р., а саме: приміщення автогаража, розташованого в с. Бороняво, вул. Колгоспна, 40, площею 607 кв. м і земельної ділянки площею 0.526 га, який укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2

На обґрунтування зазначав, що вказана земельна ділянка, на якій розміщена нежитлова будівля (автогараж), приватизована ОСОБА_3 та продана ОСОБА_2 з порушенням вимог закону.

Рішенням Хустського районного суду від 28 березня 2016 року позов задоволено повністю.

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що вимога про визнання незаконним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку предявлена до неналежного відповідача, оскільки цей акт виданий ОСОБА_3, а факту незаконності укладеного договору купівлі-продажу нежитлової будівлі 06.02.2004 р. позивачем не доведено.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню із ухваленням нового, з таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Установлено, що предметом позовних вимог є виданий ОСОБА_3 державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ № 184627 від 26.06.2003 р. і договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (автогаражу) від 06.02.2004 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.10, 12), тобто ОСОБА_3 є безпосереднім учасником спірних правовідносин.

Однак, такий позивачем був залучений до участі в справі як зацікавлена особа, що не передбачено правилами позовного провадження, а не як відповідач у виниклому матеріально-правовому спорі.

Суд першої інстанції зазначив ОСОБА_3 у рішенні як третю особу.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що в порядку виконання вимог ст. 10 ЦПК України (щодо сприяння всебічному та повному зясуванню обставин справи) і ст. 130 ч.6 п.2 ЦПК (щодо вирішення питання про склад осіб, які братимуть участь у справі) суд першої інстанції мав усунути цей істотний недолік.

Про такий обов'язок суду йдеться також у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.09 р. № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду».

Тобто, за загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Однак, суд першої інстанції у порушення принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) та всупереч положенням ст.ст. 10 ч.4, 30, 33 ЦПК України вирішив питання про права та обовязки особи (ОСОБА_3І.), не залученої до участі в справі в належному статусі.

У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Оскільки суд першої інстанції залишив цю обставину (субєктний склад відповідачів) поза увагою, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказане порушення, то оскаржене рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з процесуальних підстав, що водночас не позбавляє зацікавлених сторін звернутися у суд із новим позовом.

Окрім того, колегія суддів констатує, що жодних доводів щодо незаконності договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06.02.2004 р. позивач не навів і яких-небудь доказів у підтвердження цього факту судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 213, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1, п.4, ч.3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

р і ш и л а :

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2.Рішення Хустського районного суду від 28 березня 2016 року скасувати.

3.У позові сільськогосподарського виробничого кооперативу «Бороняво» відмовити.

4.Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Бороняво» на користь ОСОБА_2 606 (шістсот шість) грн. 11 коп. у відшкодування судового збору.

5.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: