Головуючий суду 1 інстанції - Лизенко І.В.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 423/3196/16-ц
Провадження № 22ц/782/16/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого Лозко Ю.П.,

Суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В.

за участю секретаря Попової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого вказав, що 12.06.2013 року між ним та ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 12.06.2013 року, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1. На виконання сторонами цього договору, в рахунок вартості спірного домоволодіння ОСОБА_4 було передано 80 000 гривень, отже розрахунок було проведено повністю. Проте, у подальшому ОСОБА_3 став ухиляться від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу від 12.06.2013 року.

ОСОБА_4 померла, тому позивач звернувся до суду з позовом до Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області в якому просив суд, визнати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 12.06.2013 року між ним як покупцем та ОСОБА_3 як представником продавця ОСОБА_4 дійсним та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив суд скасувати рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що в даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 12 червня 2013 року між позивачем та ОСОБА_3 у простій письмовій формі було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, належного на праві власності ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно частини 1 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2013 року ОСОБА_4 видала довіреність, посвідчену секретарем виконкому Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області, якою уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси в Попаснянському районному відділі Держземагентства, в органах нотаріату та органах державної реєстрації прав на нерухоме майно з питань оформлення права власності на земельну ділянку та об'єкт нерухомого майна.(а.с.6).

Виключно для вирішення зазначених питань ОСОБА_4 і надала ОСОБА_3 відповідні права, що зазначені у вказаній довіреності.

Жодних нотаріально посвідчених повноважень щодо подальшого відчуження у будь-який спосіб нерухомого майна ОСОБА_3 від ОСОБА_4 не отримував.

Разом із тим договір купівлі -продажу житлового будинку від 12 червня 2013 року, наданий позивачем на підтвердження укладання угоди купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 написаний та підписаний саме ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 (а.с.11).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки ОСОБА_3 як особа, яка діяла від імені ОСОБА_4 в межах наданих останньою повноважень, не був наділений у встановленому законом порядку правом відчуження належної ОСОБА_4 спірної нерухомості.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано визнання відповідачем заявлених позовних вимог, що є підставою припинення судового спору на користь позивача, та судом не постановлена ухвала про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки визнання відповідачем позовних вимог не є виключною підставою для задоволення позову, судом першої інстанції виконано вимоги ч. 4 ст. 174 ЦПК України та 16 листопада 2016 року постановлено ухвалу про відмову представнику відповідача у прийняті визнання позову по даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги фактично є обґрунтуванням позовних вимог, які були розглянуті судом першої інстанції, та зводяться до незгоди з висновками суду по оцінки доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У даному випадку доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду відповідає вимогам закону, підстав для його скасування не вбачається. Колегія суддів, керуючись ст. ст. 303, 307,308, 313,314 -315, 317,319 ЦПК України

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: