АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2101/2017 Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Болотова Є.В., Головачова Я.В.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_4, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки (25%) всіх щомісячних доходів з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 20 жовтня 2016 року і до повноліття дитини.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини даного віку, починаючи з 20.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представникЧерниш Н.О. - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. При цьому зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач має достатній рівень щомісячного грошового забезпечення для виплати аліментів у розмірі 25%.

У іншій частині судове рішення суду першої інстанції заявником не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2012 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2015 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем.

Проте, між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст..ст.180,191 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі статтями 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Отже, з урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язку обох батьків її утримувати.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач має достатній рівень щомісячного грошового забезпечення для виплати аліментів у розмірі 25% є безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів на їх підтвердження.

Крім того,спірність питання про розмір аліментів не позбавляє позивача, як матір права зажадати від батька компенсації понесених додаткових витрат відповідно до ст. 185 СК України.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308,313,315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді