РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Волноваський районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Мохова Є.І.,

при секретарі - Бридня О.Л.,

за участю позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну праву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 його бабусею ОСОБА_3 складено заповіт, відповідно до якого вона заповіла його матері ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 Згідно державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 його бабусі ОСОБА_3 на праві власності також належала земельна ділянка загальною площею 0,4685 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, а 0,2185 га - для ведення особистого підсобного господарства. ІНФОРМАЦІЯ_3 його бабуся померла, а мати не отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок після смерті його бабусі ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку також ніхто не отримував. 05 лютого 2015 року його мати - ОСОБА_4 склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось заповідала позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_4 його мати померла. Матері позивача на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 належала земельна ділянка площею 5,15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім позивача, спадкоємицею також є його сестра - ОСОБА_2, але вона не бажає приймати спадщину. Також вказав, що до нотаріальної контори для прийняття спадщини не звертався, оскільки існують розбіжності в написанні його прізвища та прізвища його бабусі, бо її прізвище вказано як «ОСОБА_1», а його як «ОСОБА_1». Тому просив в судовому порядку встановити факт родинних відносин між ним та його бабусею ОСОБА_3, визнати за ним право власності на земельні ділянки та житловий будинок, оскільки він не може в досудовому порядку врегулювати дане питання, бо оригінал правовстановлюючого документу на будинок втрачений.

В судове засідання позивач не з'явився, в позові зазначив, що просить справу розглянути за його відсутності, на задоволенні наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 надали письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечувала, просили справу розглянути за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі свідоцтва про народження позивача, свідоцтва про народження його батька ОСОБА_5 та свідоцтва про одруження судом встановлено, що позивач є онуком ОСОБА_3 (а.с.7-9).

З паспорта громадянина України ОСОБА_1 та свідоцтва про смерть ОСОБА_3 судом встановлено, що існують розбіжності в написанні їх прізвищ, а саме прізвище позивача вказано як «ОСОБА_1», а його померлої бабусі «ОСОБА_1».

Згідно ст.256 ч.1 п.1 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України НОМЕР_6 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та його бабусею ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 склала заповіт, за яким заповіла ОСОБА_4, матері позивача, житловий АДРЕСА_1,який належав їй на праві власності згідно зі Свідоцтва про право власності на колгоспний двір (а.с.11-12, 14-19).

З державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 0,4685 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, а 0,2185 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.13).

Із заповіту від 05 лютого 2015 року встановлено, що ОСОБА_4, мати позивача, склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось заповідала позивачу ОСОБА_1 (а.с.22).

З державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 5,15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.20).

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла (а.с.21).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст.1216 ЦК України.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові «Про судову практику у справах про спадкування" вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,4685 га на території АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 5,15 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 60,60 кв. м., з яких 35,90 кв. м. є жилою площею.

На стягнення судових витрат позивач не наполягає.

На підставі ст.ст.392, 1218,1266 ЦК України, керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є онуком ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Кирилівка Волноваського району Донецької області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 0,4685 га на території АДРЕСА_2 з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, а 0,2185 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого 12.12.1997 року Новоандріївською сільською радою, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Кирилівка Волноваського району Донецької області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на об'єкт нерухомості житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 60,60 кв. м., з яких 35,90 кв. м. є жилою площею.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 5,15 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, пай НОМЕР_6, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданого 31.01.2002 року Новоандріївською сільською радою, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Кирилівка Волноваського району Донецької області.

Оригінал рішення знаходиться у справі № 2/221/349/2017 та зберігається у архіві Волноваського районного суду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом десяти днів з дня отримання копії рішення особою, що брала участь у справі, але не була присутньою у судовому засіданні під час проголошення судового рішення.

Суддя Є.І.Мохов

14.02.2017