Справа № 465/1318/16 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.Д.
Провадження № 22-ц/783/1028/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Міністерства Оборони України, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання незаконним та скасування, з часу оформлення, розпорядження № 5 від 25 грудня 2007 року виданого Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова Міністерства оборони України щодо надання дозволу ОСОБА_4 на проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1 «з переобладнанням житлового та дорученням підвального приміщення XXVIII - 22,1 кв.м.; 39.8 кв.м.; визнання незаконним та скасування, з часу оформлення, розпорядження № 3258 від 12 квітня 2010 року виданого Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова Міністерства оборони України щодо приватизації ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,7 кв.м. із коморою в підвалі площею 61,9 кв.м.; визнання незаконним та скасування, з часу оформлення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2010 року оформленого Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова Міністерства оборони України, яким за ОСОБА_4 в порядку визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,7 кв.м. із коморою в підвалі площею 61,9 кв.м.; визнання незаконним та скасування витягу про реєстрацію права власності за № 26750453 оформленого ОКП ЛОР «БТ1 та ЕО» 19 липня 2010 року за реєстровим номером 30991879 щодо реєстрації ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,7 кв.м. із коморою в підвалі площею 61,9 кв.м.; зобов»язання ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні підвальними приміщеннями, що перебувають у спільній власності шляхом демонтажу дверей до підвальних приміщень під літерою XXVIII - 22,1 кв.м.; 39.8 кв.м.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Міністерства Оборони України, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про захист права власності шляхом визнання неправомірними дій щодо приєднання до квартири АДРЕСА_1, підвальних приміщень XXVIII -22,1 кв.м.; 39.8 кв.м. - відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 1997 року став власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,3 кв.м., комора в підвалі за даним договором не відчужувалась, тобто відповідач не набув права власності на підвальні приміщення на основі зазначеного договору.

Також зазначає, що згідно вимог ст. 369 ЦК України розпорядження майном яке перебуває у спільній сумісній власності здійснюється за згодою співвласників і для вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідачем доказів на підтвердження письмової нотаріально посвідченої згоди інших співвласників майна будинку АДРЕСА_1 з приводу приєднання до квартири № 62 цього будинку яких - небудь підвальних приміщень на надано, а тому таке приєднання відбулось незаконним шляхом.

Крім цього, з листа Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова за № 2577 від 23.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 свідоцтво про право власності від 19 липня 2010 року не видавалось. Відтак, за відсутності доказів оформлення ОСОБА_4, із додержанням вимог чинного законодавства, оспорюваних розпорядження № 3258 від 12 квітня 2010 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2010 року, вбачається, що відповідач не набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,7 кв.м., із коморою в підвалі площею 61,9 кв.м., а є власником лише АДРЕСА_1 житловою площею 33,0 кв.м., загальною площею 56,3 кв.м., комори та підвалу. А тому, враховуючи вищенаведене, апелянт вважає, що державна реєстрація права власності за № 26750453 оформленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 19 липня 2010 року за реєстровим номером 30991879 щодо реєстрації ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,7 кв.м. із коморою в підвалі площею 61,9 кв.м. була проведена на підставі фактично неіснуючого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2010 року та підлягає скасуванню. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування правовстановлюючих документів про право власності ОСОБА_4 на квартиру та спірні підвальні приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не надав суду доказів на підтвердження того, що реєстрація права власності на підвальні приміщення за ОСОБА_4 порушує права та інтереси позивача, судом не встановлено жодних порушень з боку відповідачів при здійсненні державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на підвальні приміщення, оскільки реєстрація права власності проведена у встановленому законодавством порядку. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні решти позовних вимог, оскільки такі на думку апелянта є похідними від позовної вимоги про скасування правовстановлюючих документів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 56,3 кв.м.), право власності на яку набув на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 27.11.1997 року між ним та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ткачук Г.І.

З договору купівлі - продажу вбачається, що придбана ОСОБА_4 квартира складається з двох кімнат житловою площею 33.0 кв.м і кухні, загальна площа квартири 56.3 кв.м.

Реєстраційним посвідченням №010406,виданим Львівським МБТІ від 27.01.1998 року підтверджується реєстрація за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Належність до квартири АДРЕСА_1 підвальних приміщень, придбання їх у власність ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу, укладеному 27.11.1997 року, у договорі не зазначено.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 придбав у власність на підставі договору купівлі - продажу, укладеному 27.11.1997 року, лише квартиру, право власності на спірні підвальні приміщення на підставі зазначеного договору купівлі - продажу він не набув.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням начальника КЕВ м. Львова Міністерства оборони України №5 від 25.12.2007 року «Про переобладнання та долучення підвальних приміщень до квартири АДРЕСА_1», ОСОБА_4 дозволено провести реконструкцію з переобладнанням житлового та долученням підвального приміщення ХХУІІІ площею 22.1 кв.м, 39.8 кв.м в житловому будинку АДРЕСА_1 згідно з поданим поверховим планом. В подальшому квартира буде складатися з таких площ: з двох житлових кімнат площею 33.0 кв.м, кухня - 9.5 кв.м; коридор - 7.8 кв.м; сумісний санвузол - 5.3 кв.м; комора- 1.2 кв.м; балкон - 0,9 кв.м. Загальна площа квартири - 57.7 кв.м. Підвальні приміщення - 22.1 кв.м; 39.8 кв.м.

Розпорядженням органу приватизації КЕВ м. Львова МОУ №3258 від 12.04.2010 року, задоволено прохання наймача ОСОБА_4 про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1, а також комори в підвалі, площею 61,9 кв.м. Слід зазначити, що квартира була ним придбана на підставі договору купівлі - продажу, така була приватизована попередніми власниками, і не була реприватизована, а відтак ОСОБА_4 не міг приймати участі у її приватизації.

Оскаржуваними розпорядженнями до квартири АДРЕСА_1 приєднано два підвальні приміщення площею 22.0 кв.м. та площею 39.8 кв.м, які передані у власність ОСОБА_4 в порядку приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», які ОСОБА_4 не міг отримати в порядку приватизації, оскільки підвальні приміщення могли підлягати приватизації лише при приватизації ним квартири.

Оскільки квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 набув не в процесі приватизації державного житлового фонду, а на підставі договору купівлі - продажу, передача йому у приватну власність підвальних приміщень у цьому будинку на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суперечить цьому Закону.

На підставі розпорядження №3258 від 12.04.2010 року КЕВ м. Львова Міністерства оборони України видав ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2010 року на квартиру АДРЕСА_1, КП ЛОР «БТІ та ЕО» оформлено витяг про реєстрацію права власності за № 26750453 оформленого ОКП ЛОР «БТ1 та ЕО» 19 липня 2010 року за реєстровим номером 30991879 щодо реєстрації за ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,7 кв.м. із коморою в підвалі площею 61,9 кв.м.

Стаття 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

За змістом ст. ст. 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у процесі приватизації громадяни набувають право власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти та машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов»язані брати участь у загальних витратах, пов»язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї тощо) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Цим положенням Закону дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004, у якому зазначено, що власники квартир дво- або багатоквартирних житловий будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 (п.4) зазначено, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво - або багатоквартирному житловому будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «Мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб»єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об»єкт - допоміжні приміщення.

Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Враховуючи те, що підвальні приміщення є допоміжними, приєднання підвальних приміщень площею 22.1 кв.м та площею 39.8 кв.м у житловому будинку АДРЕСА_1 до квартири №62 цього житлового будинку, передача їх у власність ОСОБА_4, їх приватизація, на думку колегії суддів порушує права позивача на користування цими підвальними приміщеннями, оскільки такі є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку, що призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування всіх мешканців будинку, в ому числі і позивача.

А відтак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуваними розпорядженнями, якими до квартири АДРЕСА_1 приєднано два підвальні приміщення площею 22.1 кв.м. та площею 39.8 кв.м, і які безоплатно передані у власність ОСОБА_4, не порушуються права позивача, як співвласника квартири у цьому житловому будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 33.0 кв.м, загальною площею 56.3 кв.м без підвальних приміщень у власність на підставі договору купівлі - продажу, а не в процесі її приватизації, квартира АДРЕСА_1 разом з підвальними приміщеннями площею 22.1 кв.м. та площею 39.8 кв.м не передавалась йому у власність на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги лист КЕВ м. Львова №2577 від 23.05.2016 року, з якого вбачається, що КЕВ м. Львова не видавав розпорядження органу приватизації № 3258 від 12.04.2010 року щодо передачі у приватну власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 та комори в підвалі площею 61.9 кв.м, а також не видавав ОСОБА_4 свідоцтво про право власності від 19.07.2010 року. Розпорядження за таким номером оформлялося з приводу передачі у приватну власність іншої квартири за іншою адресою.

Враховуючи положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких на кожну зі сторін покладено обов»язок надання доказів та доведення перед судом їх переконливості, беручи до уваги, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами твердження позивача про незаконне набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру площею 57.7 кв.м та підвальних приміщень площею 61.9 кв.м, колегія суддів, з врахуванням інформації, зазначеної у листі КЕВ м. Львова №2577 від 23.05.2016 року, яка відповідачем не спростована, приходить до висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації № 3258 від 12 квітня 2010 року Квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова Міністерства оборони України.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, виданого 19.07.2010 року керівником органу приватизації, КЕВ м. Львова, вбачається, що підставою його видачі є розпорядження №3258 від 12.04.2010 року.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ №677745, виданим 19.07.2010 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», вбачається, що підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності від 19.07.2010 року, видане КЕВ м. Львова згідно з розпорядженням від 12.04.2010 року №3258.

Оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видавалося 19.07.2010 року на підставі розпорядження №3258 від 12.04.2010 року, яке суд апеляційної інстанції визнав незаконним та скасував його, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ №677745 від 19.07.2010 року, видано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на підставі свідоцтва про право власності від 19.07.2010 року, що видане КЕВ м. Львова згідно з розпорядженням від 12.04.2010 року №3258, яке апеляційним судом визнано незаконним та скасовано, підставними та обґрунтованими, такими, що підлягають до задоволення, є позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2010 року на квартиру АДРЕСА_1, виданого Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова Міністерства оборони України та визнання незаконним та скасування витягу про реєстрацію права власності за № 26750453, оформленого ОКП ЛОР «БТ1 та ЕО» 19 липня 2010 року за реєстровим номером 30991879 щодо реєстрації за ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,7 кв.м. із коморою в підвалі площею 61,9 кв.м.

Скасовуючи повністю свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ №677745, видані 19.07.2010 року, колегія суддів виходить з того, що правовстановлюючі документи видані на підставі розпорядження №3258 від 12.04.2010 року, яке суд апеляційної інстанції визнав незаконним та скасував його.

За обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, зважаючи на те, що колегія суддів прийшла до висновку про неправомірність набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,7 кв.м. із коморою в підвалі площею 61,9 кв.м на підставі розпорядження органу приватизації № 3258 від 12 квітня 2010 року, що позивач не є власником підвальних приміщень, позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов»язання ОСОБА_4 усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями, що перебувають у спільній власності шляхом демонтажу дверей до підвальних приміщень під літерою XXVIII - 22,1 кв.м.; 39.8 кв.м, є правомірними і підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.(ст. 261 ЦК України).

Стаття 267 ЦК України передбачає наслідки спливу позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що оскаржувані розпорядження начальника КЕВ м. Львова МО України № 5 від 25 грудня 2007 року та розпорядження органу приватизації № 3258 від 12 квітня 2010 року, до відома позивача не доводилися, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не пропущено строк для звернення до суду із позовом. Доводи ОСОБА_4 про те, що позивачу ще в період 2007 - 2010 років було відомо про приватизацію ним спірних підвальних приміщень, є голослівними, не підтвердженими належними та допустимими доказами та спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з»ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження № 5 від 25 грудня 2007 року, видане Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова Міністерства оборони України «Про переобладнання та додучення підвальних приміщень квартири АДРЕСА_1».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації № 3258 від 12 квітня 2010 року Квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова Міністерства оборони України.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2010 року на квартиру АДРЕСА_1, видане Квартирно - експлуатаційним відділом м. Львова Міністерства оборони України на підставі розпорядження №3258 від 12.04.2010 року.

Визнати незаконним та скасувати витяг про реєстрацію права власності за № 26750453 оформленого ОКП ЛОР «БТ1 та ЕО» 19 липня 2010 року за реєстровим номером 30991879 щодо реєстрації за ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,7 кв.м. із коморою в підвалі площею 61,9 кв.м..

Зобов»язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні підвальними приміщеннями, що перебувають у спільній власності шляхом демонтажу дверей до підвальних приміщень під літерою XXVIII - 22,1 кв.м.; 39.8 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3731.26 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.