провадження № 2/243/140/2017
справа № 243/9286/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Гуменному М.А..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ :

11 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/50 часток житлового будинку.

02 грудня 2016 року ОСОБА_4 подала уточнену позову заяву до ОСОБА_2 міської ради, де зазначила, що в квітні 2003 року вона познайомилася з ОСОБА_3, який був власником 3/50 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будов та споруд по вул. Комунарів (нині вул. Торська), 65 та проживав в належній йому ізольованій частині зазначеного житлового будинку однокімнатній квартирі № 5. Зазначає, що ОСОБА_3 був одиноким чоловіком і запропонував їй проживати з ним. Вона прийняла його пропозицію вони стали проживати однією сімєю. В лютому 2004 року ОСОБА_3 пояснив їй, що зустрів свого шкільного друга, який сімї не має, проживає до нього. Тому він подарував їй належну йому 3/50 частку домоволодіння (квартиру №5) і все, що є в квартирі, вона може володіти та користуватися належними йому 3/50 частками домоволодіння № 65 по вул. Торська (Комунарів) тобто квартирою № 5 на свій розсуд. Вона запропонувала ОСОБА_3 оформити договір дарування переданої їй частки домоволодіння (квартири № 5) з відповідною часткою господарських будівель та споруд, але ОСОБА_3 заявив, що в нього на це немає часу, передав їй всі правоустановлюючі документи на квартиру, забрав особисті речі і пішов з квартири. Вона просила повідомити її про його нове місце проживання, але ОСОБА_3 їй не повідомив про місце його проживання, та на теперішній час вона не знає місце його перебування. З лютого 2004 року вона володіє переданим їй ОСОБА_3 3/50 частками домоволодіння, 65 по вул. Торській м. Словянська, а саме однокімнатною квартирою № 5 та відповідними частками господарських будов та споруд, виконує необхідні ремонтні роботи щоб зберегти квартиру № 5 та відповідні частки господарських будов та споруд в технічно справному стані, оплачує всі комунальні послуги. Вважає, що оскільки вона добросовісно, безперервно і відкрито володіє 3/50 частками будинку № 65 по вул. Торській, що складається з квартири № 5 та відповідних часток господарських будівель і споруд, які зареєстровані по праву власності за ОСОБА_3, то вона набула право власності на це майно в порядку набувальної давності. Просила суд ухвалити рішення яким визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на зареєстровані на імя ОСОБА_3 3/50 частки домоволодіння з відповідною часткою господарських будов та споруд під № 65, що розташовані в м. Словянську по вул. Торській на земельній ділянці земель ОСОБА_2 міської Ради, на якій знаходиться житловий будинок цегляний зазначений на плані літерою А-2 житловою площею 184,1 кв.м, житловий будинок деревяний обкладений цеглою зазначений на зазначений на плані літерою Б-1 житловою площею 39,4 кв.м., житловий будинок деревяний обкладений цеглою зазначений на плані літерою Г-1 житловою площею житловою площею 56,5 кв.м. та господарські споруди: вбиральня дощата Д, сарай цегляний З, сарай цегляний М, сарай цегляний Н, водопровід № 1.

Позивачка ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату та час судового розгляду справи в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, за участю її представника адвоката ОСОБА_5 Представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі договору на представництво інтересів в суді від 11 листопада 2016 року, у судове засідання не зявилась, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради, повідомлений належним чином про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не зявився, надав суду клопотання яким просив справу розглядати без участі представника відповідача, рішення просив ухвалити на розсуд суду із урахуванням наявних у справі матеріалів.

Третя особа ОСОБА_3, повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору міни від 26 березня 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6, здійснили обмін належних їм на праві власності квартири та 3/50 часток домоволодіння з відповідною часткою господарських будов та споруд. П.2 вказаного Договору передбачено, що належна ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 5, виданого ОСОБА_2 міською Радою, 21 березня 2002 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради № 127, зареєстрованого в ОСОБА_2 БТІ 21 березня 2002 року за № 17230 квартира під № 5, що розташована у місті Словянську по вулиці М.Василевського в будинку № 6, яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 42,6 кв.м, в тому числі житловою площею 24,6 кв.м. переходить у власність ОСОБА_6, а належні ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_7 20 квітня 1999 року за № 1481, зареєстрований в ОСОБА_2 БТІ 15 березня 2002 року за № 6649, 3/50 частки домоволодіння з відповідною часткою господарських і побутових будов та споруд під № 65, що розташоване в місті Словянську по вулиці Комунарів, на земельній ділянці земель ОСОБА_2 міської ради переходять у власність гр. ОСОБА_3

Також в договорі зазначено, що на ділянці розташування 3/50 часток домоволодіння знаходяться: житловий будинок, цегляний, зазначений на плані літерою А-2, житловою площею 184,1 кв.м, житловий будинок деревяний , обкладений цеглою,зазначений на плані літерою Б-1 , житловою площею 61,4 кв.м, житловий будинок деревяний , обкладений цеглою, зазначений на плані літерою В-1, житловою площею 39,4, житловий будинок деревяний обкладений цеглою, зазначений на плані літерою Г 1, житловою площею 56,5 кв.м., та такі споруди: вбиральня дощата Д, сарай цегляний 3, сарай цегляний М, сарай цегляний Н, водопровід № 1 (а.с.5).

Згідно із зведеним актом вартості будівель та побудов видно, що дійсна вартість будівель та побудов станом на 27 лютого 2002 рік становить 72 992 грн. 00 коп. (а.с. 6).

На квартиру № 5 будинку № 65 розташованому по вул. Торській м. Словянська Донецької області яка знаходиться у власності ОСОБА_3 складено технічний паспорт, який складається з технічної характеристики квартири, договору № 2557 про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкової території (а.с.8-10).

Відповідно до листа-повідомлення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 16520/04 від 17 серпня 2016 року, наданого на адвокатський запит, встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку в управління. З 01 серпня 2005 року відповідно до статті 49 Закону України № Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії ОСОБА_3 була припинена у звязку із неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців поспіль (а.с.11).

Згідно із договором № 2557, ОСОБА_3 уклав договір із КП «ЖЕК №7» про надання послуг з утримання будинків і споруд, та прибудинкових територій. Предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10, 10 з.б.).

У судовому засіданні судом були досліджені копії квитанцій по сплаті комунальних послуг квартири 5 розташованої в будинку № 65 по вул. Торській м. Словянська Донецької області, вказані квитанції датовані періодом з 2007 року по 2015 рік, згідно із якими, комунальні послуги за обслуговування вказаної квартири здійснювала саме ОСОБА_1 (а.с. 12-35).

Згідно із повідомленням КП «БТІ» від 22 лютого 2017 року № 496-2/0.83/01, наданого на запит суду, власником 3/50 частки будинку розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Торська (колишня Комунарів), буд. 65, є ОСОБА_3, на підставі договору міни посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу від 26 березня 2002 року.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 не була і на даний час не зареєстрована у спірному житловому приміщенні № 65 розташованому по вул. Торській м. Словянська Донецької області.

При обгрунтуванні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 у позовній заяві, було зроблено посилання на положення статті 344 ЦК України, як на підставу визнання за нею права власності на 3/50 частки житлового будинку за набувальною давністю, оскільки вона з лютого 2004 року постійно та безперервно проживає у цьому жилому будинку, відкрито володіє цим майном більше десяти років.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування . Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Розуміючи під поняттям права володіння юридично забезпечену можливість фактичного планування особи над майном, для потреб статті 344 ЦК України моментом заволодіння майном варто вважати виникнення у особи можливості фактично панувати над чужим майном, поза волею та без відома законного власника, не знаючи про відсутність підстав для набуття права власності.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього часу набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається( частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем ( правонаступником) вона є ( частина друга статті 344 ЦК).

У пункті 11 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено про те, що, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. ( стаття 224 ЦПК).

Таким чином визнання права власності за набувальною давністю можливе лише при сукупності обставин, а саме добросовісності, тривалості, безперервності, відкритості та безтитульності володіння.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати наступне:

право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

При цьому наведені умови є необхідними в своїй сукупності, і відсутність хоча б однієї із вищевказаних умов свідчить про відсутність підстав для визнання права власності за набувальною давністю. Отже на думку суду, при вирішенні спору про визнання права власності на майно за набувальною давністю, перш за все слід встановити таку ознаку, як добросовісність володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність субєктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Аналізуючи норми чинного законодавства щодо добросовісності набуття права на певну річ за набувальною давністю є необхідним встановити добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. У відповідності до чинного цивільного законодавства, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Отже позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Отже застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зі змісту норм статті 344 ЦК України убачається, що при вирішенні питання про набувальну давність суд має враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач як незаконний володілець, протягом усього часу повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, та він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Тобто позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, тобто особа яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником. У такого володільця право власності на чуже майно має похідний та обмежений характер.

Як видно із представлених суду документів, а саме з інвентарної справи, копії договору міни, технічного паспорту, даних КП БТІ та витягу з реєстру прав нерухомості, власником спірних 3/50 часток будинку по вул. Торській, 65 у м. Словянську, вказаний ОСОБА_3. Позивачка у своїй заяві зазначає, що ОСОБА_3 їй подарував вказану частку будинку, разом з тим, суду не представлено жодних доказів того, що такий договір існував, навіть не оформлений у встановленому законом порядку. Та обставина, що у позивачки є в наявності копії правовстановлюючих документів та квитанції про оплату комунальних послуг не свідчать самі по собі про наявність добросовісності володіння майном

Між тим, позивачка не надала суду доказів щодо наявності підстав добросовісного заволодіння нею спірним майном та у позовній заяві зазначила про те, що при поселенні в спірне житлове приміщення в лютому 2004 року вона знала, що саме ОСОБА_3 є власником цього нерухомого майна, якому і належить право власності на майно і останній не забажав на її пропозицію укласти із нею договір дарування на вказану частку домоволодіння. Слід зазначити, що доводи позивачки щодо того, що спірна частка будинку їй була подарована, нічим не підтверджені, а та обставина, що позивачка проживає у спірній частці будинку довготривалий час та сплачує комунальні послуги сама по собі не може свідчити про наявність добросовісного володіння, а допускає припущення, за якими позивачка може добросовісно володіти цим майном, а може лише користуватися ним зі згоди власника, тощо. Суд при цьому зазначає, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що судом не встановлена сукупність всіх обставин, а саме добросовісності, тривалості, безперервності, відкритості та безтитульності володіння, які б дозволяли дійти до висновку про можливість визнання права власності за позивачкою за набувальною давністю, оскільки добросовісність та безтитульність володіння чужим майном не встановлені.

Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено сукупності умов, для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, тому заявлені нею позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11,57-59, 60, 212-215 Цивільно - процесуального кодексу України, статтями 317 та 344 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про визнання за набувальною давністю права власності на 3/50 частки домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель та споруд № 65 ( кв. № 5), яке розташоване по вул. Торській( колишня Комунарів), у м. Словянську, Донецької області, яке належить на праві власності ОСОБА_3, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 03 квітня 2017 року.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич