Червоноармійський районний суд Житомирської області
Справа № 292/252/16-ц
Номер провадження 2/292/5/17
У Х В А Л А

28 квітня 2017 року смт.Пулини

Червоноармійського районного суду Житомирської області

Суддя Гуц О.В.

секретар судового засідання Риданова Г.В.

розглянувши у судовому засіданні в смт.Пулинах цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕН-ПІКАРДІ-АГРІКЮЛЬТЮР" про стягнення заборгованості ,пені та трьох відсотків річних за договором оренди,-

У судовому засіданні брали участь: представник позивачки ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ТОВ "ЮКРЕН-ПІКАРДІ-АГРІКЮЛЬТЮР", в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг за надані послуги оренди у розмірі 520 000 грн. 00 коп, пеню у розмірі 222 460 грн. 27 коп., три відсотки річних у розмірі 42 144 грн. 60 коп., інфляційних у розмірі 287 360 грн. 30 коп., що разом складає 1 071 965 грн. 17 коп., витрати пов"язані із сплатою судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та витрати пов"язані із оплатою послуг адвоката в сумі 2850 грн.

В судовому засіданні представник позивачки подав заяву про забезпечення позову, в якій зазначає, що відповідач своєчасно не виконує свої зобов"язання по оплаті орендної плати станом на 26.04.2017 року, тобто вже понад 4 роки, при цьому за останні три роки не зробив жодного платежу у рахунок погашення боргу з орендної плати, що вказує на скрутне матеріальне та фінансове становище відповідача. Нещодавно стало відомо, що відповідач терміново розпродує належне йому майно, у зв"язку із скрутним фінансовим становищем, що підтверджується листом головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області від 23.03.2017 року за вих № 04-00/924, згідно якого з 13 одиниць техніки зареєстрованих за відповідачем, ним було знято з обліку 5 одиниць, що говорить про те, що він має намір їх продати або вже продав. У разі невжиття заходів щодо забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача та заборони його відчуження останнім, це призведе до неможливості виконання рішення суду і відновлення порушених прав позивача. Враховуючи вищевикладене, просить суд вжити заходи по забезпеченню позову у вигляді накладення арешту на майно та винесення заборони його відчуження з передачою його на зберігання позивачу, а саме: - трактора колісного FIAT SOMEKA 850 DT 1FH, 1976 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; - трактора колісного CASE IH 7220, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; - обладнання для передпосівного обробітку грунту RABE WERK SKE T600A TURBODRILL, 1991 року випуску; - розкидача мінеральних добрив PRECIS KUHN 1100-Н, 1994 року випуску; - трактора колісного FIAT 160-90 DT, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, який хоч і знятий з реєстрації, але є в наявності; - культиватора MORRIS SR-719, 1990 року випуску, який хоч і знятий з реєстрації, але є в наявності; - плуга XM3-950 VOGEL NOOT С 535073, до моменту набрання рішенням по справі законної сили.

Вислухавши доводи представника відповідача, яка заперечувала щодо задоволення даної заяви, оскільки в ній не зазначено адресу місцезнаходження майна, на яке слід накласти арешт, його ціна, що може бути неспіврозмірним із заявленими позовними вимогами та даний вид забезпечення позову буде перешкоджати господарській діяльності відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Так, суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України). Позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України). Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст. 153 ЦПК України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви (п.7 постанови).

Процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заявлений спосіб забезпечення позову жодним чином не може сприяти в майбутньому виконанню можливого рішення суду. Заява про забезпечення позову вмотивована припущеннями та побоюваннями щодо невиконання рішення суду в разі задоволення позову. Вимоги заяви не підтверджені належними доказами, що свідчили б про обґрунтованість тверджень заявника.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У поданій заяві про забезпечення позову відсутня адреса, за якою знаходиться майно, на яке представник позивачки просить накласти арешт та його вартість.

Крім того, заходи забезпечення позову, які просить вжити представник позивача, є прямим втручанням в господарську діяльність сільськогосподарського підприємства, яке може призвести до безповоротних та негативних наслідків для відповідача та інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням обсягу позовних вимог, наданням належної оцінки спірним правовідносинам, суд приходить до висновку, що заява представника позивачки до задоволення не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст.151-153, 209 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, суд , -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника позивачки - ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕН-ПІКАРДІ-АГРІКЮЛЬТЮР" про стягнення заборгованості, пені та трьох відсотків річних за договором оренди, відмовити.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Суддя О. В. Гуц