Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», Ужгородського районного відділу УМВС України в Закарпатській області та Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог прокуратура Закарпатської області, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом у вересні 2014 р.

Просив стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (надалі ПАТ «Закарпаттяобленерго»), Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області та Державної казначейської служби України 38305.60 грн. майнової шкоди та 6000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування зазначив, що через ДТП, яка мала місце 20.12.2011 р. на автодорозі Київ - Чоп, поблизу с. Глибоке Ужгородського району, в рамках кримінальної справи за ч.1 ст. 286 КК України, належний йому автомобіль НОМЕР_1, як речовий доказ у справі було доставлено на спеціальний (штрафний) майданчик Ужгородського РВУ МВС України в Закарпатській області. 18.11.2013 р. указаним правоохоронним органом здійснювалась передача автомобіля Ужгородському ВДВС. Однак, під час цієї процесуальної дії у присутності позивача, працівників Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області та працівників виконавчої служби було виявлено значні пошкодження автомобіля, а саме: даху автомобіля, задніх дверей багажника та розбито скло дверей, пошкоджені задні зовнішні світлові ліхтарі. На даху та біля транспортного засобу лежала купа будівельних матеріалів, такі як осколки цегли та штукатурки. У процесі огляду місця стоянки присутніми було з'ясовано, що вказані механічні пошкодження виникли внаслідок падіння великого шару штукатурки та цегли з будівлі, яка належить ПАТ «Закарпаттяобленерго». Згідно з висновком судового експерта від 09.01.2014 р. № 1 заподіяний йому матеріальний збиток унаслідок події складає 32849.80 грн. За проведення експертизи ним сплачено 175.80 грн. З метою вирішення цього питання 20.08.2014 р. він звернувся із листом до ПАТ «Закарпаттяобленерго» з вимогою відшкодувати шкоду, який залишений без відповідного реагування. Окрім того, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у психологічному стресові, надмірному хвилюванні та переживанні, що супроводжувалися сильним головним болем.

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким стягнути солідарно з ПАТ «Закарпаттяобленерго» та Ужгородського РВ УМВС (зараз ВП Ужгородського району Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області) заподіяну матеріальну шкоду в сумі 38305.60 грн.; стягнути солідарно з ПАТ «Закарпаттяобленерго» та Ужгородського РВ УМВС моральну шкоду в розмірі 6000 грн.; стягнути з указаних відповідачів судові витрати; зобовязати Державу Україну в особі Державної казначейської служби України виплати з відповідного грошового балансу ВП Ужгородського району Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області заподіяну матеріальну та моральну шкоду, яка заявлена до солідарного стягнення з відповідачів. Доводить про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Указує, що цивільно-відповідальними особами, бездіяльністю яких заподіяно шкоду, є власник аварійної будівлі ПАТ «Закарпаттяобленерго» та зберігач автомобіля ОВС Ужгородського району. Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позовні вимоги предявлялися лише до одного відповідача.

У письмових запереченнях ПАТ «Закарпаттяобленерго» просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.09.2016 р. залишити без змін як законне та обґрунтоване.

У письмових запереченнях прокуратура Закарпатської області також просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2016 р. залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що фактично відповідальною особою за збереження належного ОСОБА_2 автомобіля є Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області, до якого позивач не заявляє жодних вимог.

Колегія суддів не може цілком погодитися із цим висновком через порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як видно з матеріалів справи, 20.12.2011 року близько 18 год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чоп, поблизу с. Глибоке Ужгородського району мала місце ДТП за участю автомобіля, що належить ОСОБА_2

У результаті ДТП автомобіль отримав пошкодження, характерні для ДТП.

Як речовий доказ у кримінальній справі автомобіль, державний номерний знак НОМЕР_2, був поміщений на штраф майданчик Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області.

18.11.2013 р. Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області здійснювалася передача цього автомобіля Ужгородському відділу державної виконавчої служби. Однак під час указаної процесуальної дії у присутності позивача, працівників Ужгородського РВ УМВС та працівників виконавчої служби було виявлено значні нові пошкодження автомобіля позивача (том № 2, а.с.211-214).

ОСОБА_2 звернувся до начальника УМВС України в Закарпатській області та прокурора Закарпатської області зі скаргами на протиправні дії окремих працівників Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області щодо пошкодження його автомобіля (том № 1, а.с.8-10).

Листом УМВС України в Закарпатській області від 05 лютого 2014 р. №2/М-165/1 позивача повідомлено, що проведено службову перевірку, в процесі якої встановлено, що пошкодження транспортного засобу «Шевролет-Каптіва», державний номерний знак НОМЕР_2, під час його зберігання на спеціальному майданчику виникли з незалежних від працівників районного відділу міліції обставин. Неправомірних дій працівників Ужгородського РВ УМВС із цього приводу не встановлено (том № 1, а.с.13).

Листом Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області від 06 травня 2014 р. № 38/4964 позивача також повідомлено, що в процесі службової перевірки встановлено, що пошкодження на автомобілі виникли внаслідок обвалу стіни сусідньої із штрафмайданчиком Ужгородського РВ будівлі, яка належить ПАТ «Закарпаттяобленерго», за адресою: с. Оноківці, вул. Головна, 57, Ужгородського району Закарпатської області (том № 1, а.с.19).

Належність будівлі ПАТ «Закарпаттяобленерго» підтверджується наявною у справі копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 січня 2015 р. (том №2, а.с.121-122).

Згідно з наявним у справі висновком судового експерта від 09 січня 2014 р. № 1 заподіяний позивачу матеріальний збиток унаслідок указаної події складає 32849.80 грн. За проведення експертизи позивачем сплачено 175.80 грн. що підтверджується копією квитанції (том № 1, а.с.32-45).

Зі змісту цього експертного висновку випливає, що експертом було враховано саме ті ушкодження, які зафіксовані під час огляду автомобіля 18 листопада 2013 р.

На виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2015 р. було проведено експертизу, про що складено відповідний висновок від 09 квітня 2015 року №23/122, з якого видно, що вартість матеріального збитку складає теж 32849.80 грн. (том № 1, а.с.146-157).

Згідно з договором від 16 серпня 2014 р. № 104 АК/14 позивачем також було сплачено 5 280 грн. витрат на правову допомогу (том №1, а.с.103).

Загальні положення про зберігання встановлені главою 66 «Зберігання» ЦК України. Статтею 949 ЦК України встановлено обов'язок зберігача повернути поклажедавцеві річ передану на зберігання, в такому стані, в якому була прийнята на зберігання. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ст. 950 ЦК України), а збитки, завдані поклажедавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем згідно з вимогами ст. 951 ЦК України: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Таким чином, зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві товар який був прийнятній на зберігання, а відшкодувати збитки зобов'язаний лише у випадку втрати (нестачі) або його пошкодження за наявності складу цивільного правопорушення (протиправність, збитки, причинний зв'язок), передбаченого ст. 614 ЦК України.

Згідно з Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 (далі - Порядок), відповідно до ст. 265-2 КУпАП України визначено, що після прибуття евакуатора уповноважена особа ДАІ робить у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, запис у протоколі про адміністративне правопорушення про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням, зокрема, типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку.

Відповідно до п.19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Генеральної прокуратури У країни, Державної податкової адміністрації України, Верховного суду України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року, зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

Так, в рамках кримінальної справи № 1260711 постановою про визнання речовим доказом від 30 грудня 2011 року автомобіль ОСОБА_2 марки «Шевролет-Каптіва», як речовий доказ у справі, було залишено на зберігання на штрафмайданчику Ужгородського РВУ МВС України в Закарпатській області (том № 2, а.с.204).

За цих обставин висновок суду першої інстанції про те, що відповідальність за завдану позивачу шкоду належить покласти саме на Ужгородський районний відділ УМВС України в Закарпатській області, є правильним, однак твердження суду про відсутність позовної вимоги до вказаної юридичної особи суперечить матеріалам справи та нормам процесуального права.

Як видно із заяви про уточнення позовних вимог (том № 1, а.с.98-102), ОСОБА_2 просив стягнути солідарно з ПАТ «Закарпаттяобленерго» та Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області матеріальну та моральну шкоду і надалі від вимог до останнього відповідача в процесуальному порядку не відмовлявся.

Суд першої інстанції залишив це поза увагою, що призвело до неправильного вирішення справи.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що позовна вимога до Ужгородського районного відділу УМВС України в Закарпатській області є обґрунтованою і доведеною. У вимозі про солідарне стягнення належить відмовити за відсутністю правових підстав для покладення на ПАТ «Закарпаттяобленерго» цивільно-правової відповідальності у спірних правовідносинах.

Керуючись ст.ст. 614, 949 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 33, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, ч.3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2016 року скасувати.

3.Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

4.Стягнути з Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області через органи Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 32849 (тридцять дві тисячі вісімсот сорок девять) грн. 80 коп. у відшкодування майнової шкоди, 2000 (дві тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди та 6865.99 грн. судових витрат.

5.У решті позовних вимог відмовити.

6.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: