Справа № 304/191/17
Провадження № 2/304/144/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Амаровича В. П.,

при секретарі - Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Вакули Юрія Ігоровича в інтересах дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - орган опіки та піклування Жовківської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину в новому розмірі, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Вакула Ю.І. звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що позивачка з відповідачем перебувала у шлюбі. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина, а саме син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки спільне життя у них не склалося, тому шлюб між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області від 17 вересня 2007 року. Вихованням сина ОСОБА_3 займається тільки позивачка разом з ОСОБА_5, з яким зареєструвала шлюб 06 серпня 2011 року, оскільки відповідач у вихованні сина участі не приймає уже більше десяти років. ОСОБА_4 не тільки не приймає участі у вихованні, не цікавиться інтересами та здоров'ям дитини, але і зловживає своїми правами, перешкоджаючи матері реалізовувати права дитини, а саме позивачка два рази зверталася до відповідача з проханням надати батьківську згоду на те, щоб вклеїти в її закордонний паспорт фотокартки дитини для виїзду за кордон, а також згоду на реєстрацію місця проживання такої за адресою матері, однак в обох випадках ОСОБА_4 вів розмову в зневажливій та обурливій формі. Факт неучасті останнього у вихованні сина підтверджується показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_17; довідкою №80 від 01 листопада 2016 року з ДНЗ «Теремок»; педагогічною характеристикою від 01 листопада 2016 року з НВК «Арніка»; характеристикою 01 листопада 2016 року з Львівської академічної гімназії при Національному університеті «Львівська політехніка» Львівської міської ради. Крім цього, ОСОБА_4 намагався уникнути обов'язку сплати аліментів, що підтверджується довідкою державного виконавця про наявність заборгованості. Останній окрім аліментів, які зараз сплачуються ним в мінімальному розмірі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_3 не надає, при цьому, що такий відвідує заняття з кіокушинкай, курси з англійської та німецької мов в гімназії, офіційна банківська плата у якій на рік складає 2800 грн. Крім цього відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини та не займається її вихованням. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що стверджується висновком Жовківської районної державної адміністрації, тому просить позов задовольнити.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник Вакула Ю.І. не з'явилися, однак останній подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішує спір по суті у його відсутності.

Представник третьої особи також у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підтримує повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Разом з цим, згідно п.1 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого у них народилося одна дитини, а саме син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області серії НОМЕР_2 від 06 лютого 2006 року.

Також встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області від 17 вересня 2007 року.

Разом з цим встановлено, що відповідач ОСОБА_4 з моменту розірвання шлюбу сплачує аліменти в мінімальному розмірі на утримання сина ОСОБА_3, не підтримує жодних зв'язків з останнім, не піклується про його фізичний і духовний розвиток та не займається вихованням такого. Підтвердженням того, що відповідач помісячно сплачує мінімальний розмір аліментів є довідка державного виконавця.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час має намір виїздити з сином за кордон для відпочинку та оздоровлення, для забезпечення всебічного духовного та фізичного розвитку дитини, однак батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 створює в цьому перешкоди, оскільки відмовляється надати відповідний дозвіл.

Орган опіки та піклування Жовківської райдержадміністрації, згідно висновку №02-26/4375 від 27 грудня 2016 року, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4, відносно сина ОСОБА_3, як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

З урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач ОСОБА_4 не бере ані матеріальної ані будь-якої іншої участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, про її підготовку до самостійного життя, належним чином не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання ним своїх обов'язків по вихованню дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд констатує, що відповідно до ч.1 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів на дитину, то суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_4 зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів але не менше 30 % прожиткового мінімуму.

Також встановлено, що позивачка у поданій нею позовній заяві просить збільшення розміру аліментів, так як вважає, що аліменти мають стягуватись в розмірі 1/4 заробітної плати, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування, як зазначено у частині четвертій статті 60 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що вимога позивачки про стягнення аліментів з відповідача не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не передбачена законом,тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.51 Конституції України, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст.19, 155, 164, 165, 180, 182, 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212,214-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав на сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Амарович В. П.