Справа № 158/2689/16-ц
Провадження № 2/0158/103/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Корецької В.В.

при секретарі Процик Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача від прокуратури Донецької області ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорської місцевої прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України, прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Краматорської місцевої прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України, прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що 13.01.2000 року він був затриманий працівниками Макіївського УВС України в Донецькій області та ВБОЗ, де його затримання тривало до 25.01.2000 року.

15.01.2000 року слідчий порушив відносно нього кримінальне провадження щодо крадіжки із гаражу, крадіжки кольорових металів та замах на розбій.

Вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 25.12.2001 року його було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 140 та ч. 2 ст. 142 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. 23.01.2002 року та 07.02.2002 року суд першої інстанції залишив його апеляційні скарги без розгляду через недотримання процесуальних формальностей.

Позивач також звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду України, який ухвалою від 29.10.2002 року дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції було обґрунтованим, та також було зазначено, що процесуальних порушень і жорстоке поводження належним чином перевірені та відхилені як безпідставні.

06.06.2003 року його було умовно-достроково звільнено від відбування призначеного покарання. Загалом він був позбавлений волі протягом 3 років 4 місяців та 22 днів.

31.10.2013 року рішенням Європейського суду з прав людини за заявою №17416/03 «Тарасов проти України», яке набуло статусу остаточного, одностайно встановлено факт порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року.

13.11.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області у справі №234/12052/14-к кримінальну справу за обвинуваченням позивача повернуто для проводження додаткового досудового слідства прокурору м. Краматорськ.

Постановою Краматорської місцевої прокуратури Донецької області від 13.12.2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №00002815 від 11.12.2015 року закрито у звязку із відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення.

Вважає, що під час незаконного перебування під слідством та внаслідок незаконного засудження йому було завдано страждань, що призвели до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним його звичок і бажань, погіршення здоровя, зруйнувались життєві звязки, ускладнились родинні стосунки, була втрачена перспектива ділової активності і реалізації особистих планів. Також зазначає, що йому протягом 13 років довелось докладати значних зусиль, щоб довести свою невинуватість та факт катувань. А тому, просить стягнути в його користь за рахунок коштів державного бюджету України НОМЕР_1 (один мільярд) грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 01.02.2017 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено прокуратуру Донецької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача від Краматорської місцевої прокуратури Донецької області в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення згідно якого позовні вимоги не визнає та зазначає, що Краматорська місцева прокуратура не є юридичною особою, не має власного майна, розрахункового рахунку, не виступає самостійним учасником цивільних, господарських або інших відносин з третіми особами, через що не є субєктом спірних правовідносин та не може виступати відповідачем. Також зазначає, що вона є лише відокремленим підрозділом прокуратури Донецької області, яка є юридичною особою та може бути відповідачем у разі предявлення до неї вимог /а.с.81-82/.

Представник відповідача від прокуратури Донецької області прокурор Стасюк А.П. позовні вимоги визнав частково, пославшись на подане ним заперечення, згідно якого, не заперечують проти отримання позивачем права на відшкодування моральної шкоди, однак її розмір вважають значно завищеним та такий що суперечить вимогам законодавства. Визнають, що позивач ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом з 13.01.2000 року по 13.12.2016 року, тобто 16 років 11 місяців (203 місяці) та виходячи з обовязковості рішень Верховного Суду України з держави на користь позивача підлягає стягненню 324800 грн. (203 місяці*1600 грн.), в іншій частині позовних вимог просять відмовити /а.с.109-111/.

Представник відповідача від Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення, згідно якого позовні вимоги не визнає і просить у їх задоволенні відмовити, оскільки казначейство забезпечує обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунку та управління наявними фінансовими ресурсами, і не несе відповідальності за дії органів державної влади /а.с.75-77/.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, втілено в конституційні та цивільно-правові норми ст. 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 1176 ЦК України установлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Судом встановлено, що 13.01.2000 року ОСОБА_1 був затриманий працівниками Макіївського УВС України в Донецькій області та ВБОЗ, де його затримання тривало до 25.01.2000 року, де пізніше його було переведено в СІЗО.

Вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 25.12.2001 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 140 та ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання за ч. 2 ст. 140 КК України у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна; згідно ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 141 КК України призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст. 42 КК України в редакції 1960 року за сукупністю скоєних злочинів остаточно призначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна /а.с.16-45/.

Згідно постанови Гірницького місцевого районного суду м. Макіївки Донецької області від 14.03.2002 року апеляції скарги засудженого ОСОБА_1, які були подані 02.01.2002 року та 07.01.2002 року на вищевказаний вирок суду, визнано такими, що не підлягають розгляду /а.с.46-47/.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 29.10.2002 року, суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції було обґрунтованим, та також було зазначено, що процесуальних порушень і жорстоке поводження належним чином перевірені та відхилені як безпідставні /а.с.48-50/.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1, 06.06.2003 року був умовно-достроково звільнений від відбування покарання призначеного вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 25.12.2001 року /а.с.104-105/.

Разом з тим, рішенням Європейського суду з прав людини від 31.10.2013 року «Тарасов проти України» яке набуло статусу остаточного, одностайно встановлено факт порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року /а.с.51-52/.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2014 року вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 25.12.2001 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд /а.с.95-102/.

На підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 18.05.2015 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 повернуто прокурору для організації додаткового розслідування.

Постановою Краматорської місцевої прокуратури Донецької області від 13.12.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00002815 від 11.12.2015 року, за ст. 142 ч. 2, ст. 140 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) закрито у звязку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення /а.с.57-59/.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що не заперечено сторонами по справі, відносно ОСОБА_1 мало місце незаконне притягнення як обвинуваченого, яке потягло незаконне засудження позивача, а в подальшому кримінальне провадження щодо позивача закрито у звязку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, а тому, він має право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Передбачене ч. 5 статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.903.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

З врахуванням вищевикладеного суд не бере до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди в сумі 324800 грн. з посиланням на п. 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а застосовується сума у розмірі 1600 грн.

Законом України від 21.12.2016 року №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 3200 грн. З огляду на період перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, з моменту затримання 13.01.2000 року і до закриття кримінального провадження 13.12.2016 року, тобто 16 років 11 місяців (203 місяці) розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди не повинен бути меншим, ніж (3200х203) 649600 грн.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню в розмірі 649600 грн. Такий розмір відшкодування суд вважає достатнім і справедливим.

Відповідно до ч.1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до п. п. 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду 649600 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 107, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.56 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 23, 1167, 1173-1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Краматорської місцевої прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України, прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України, за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 649600 (шістсот сорок девять тисяч шістсот) грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька