Справа № 308/1182/17
07.04.2017 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Світлик О.М.
при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 29 серпня 1998 року вона, ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за № 429 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2).
Вказує, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4), які проживають разом з нею.
Зазначає, що шлюбні відносини між ними з відповідачем припинені понад десять років тому. Збереження сім'ї вважає неможливим. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є тривала відсутність сімейних стосунків, відсутність почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. Остаточно переконавшись у рішенні розлучитися, вважає, що збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим.
Також зазначає, що підстави, які перешкоджали б зверненню до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачені ч.2 ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема такі як вагітність або недосягнення дитиною одного року - відсутні.
Відповідно до ст. 113 СК України просить суд після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище - ОСОБА_1.
На підставі викладеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був укладений 29 серпня 1998 року та зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, за актовим записом № 429 та відновити дошлюбне прізвище позивачки - ОСОБА_1, а також стягнути з відповідача судовий збір.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її адвокат - Холмогорова Л.В. в судове засідання не з'явилися, однак, Холмогорова Л.В. подала до суду заяву від 07.04.2017 року про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.
Також Холмогорова Л.В. 06 квітня 2017 року подала через канцелярію суду пояснення по справі, клопотання про стягнення витрат на правову допомогу. В клопотанні зазначила, що ОСОБА_1 понесла витрати на оплату правової допомоги у сумі 1500,00 грн., що підтверджується розрахунком вартості за надання юридичних послуг та актом виконаних робіт станом на 06.04.2017 року. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені витрати на правову допомогу у цивільній справі про розірвання шлюбу у сумі 1500 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що позивач не заперечувала проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 29.08.1998 року у відділі державної реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що 29 серпня 1998 року складено відповідний актовий запис № 429, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І - ФМ № 147827, виданим повторно 09.02.2017 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, а також наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження серії І-ФМ № 020216, виданого 29.08.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради.
У позивача з відповідачем є спільні діти - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області 23.05.2001 року та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження, виданого повторно серії НОМЕР_3, виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 17.05.2016 року.
Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Із статті 56 СК України вбачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.
За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Статтею 112 СК України передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент шлюб між ними є лише формальним, шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено уже понад 10 років, між ними відсутнє нормальне спілкування, про що свідчить зміст позовної заяви.
Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.
Щодо вимоги позивача про зміну прізвища на дошлюбне суд констатує наступне.
За правилами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, суд вважає позовну вимогу про відновлення позивачу прізвища підставною та такою, що підлягає до задоволення. Відтак, на підставі ст. 113 СК України після розірвання шлюбу належить відновити дошлюбне прізвище позивачки «ОСОБА_1».
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Ст. 59 Конституції України закріплено принцип, згідно з яким кожен має право на правову допомогу. Положеннями ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ, а граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення в цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.
З матеріалів справи встановлено, що згідно з договором від 13 лютого 2017 р. «Про надання правової допомоги», укладеним між громадянкою ОСОБА_1 та адвокатом Холмогорова Л.В., остання надає правову допомогу ОСОБА_1 по вказаній цивільній справі.
Адвокатом Холмогорова Л.В. за договором про надання правової допомоги у цивільній справі від 13.02.2017 року надано правову допомогу ОСОБА_1 наступного характеру із розрахунку 500,00 грн. за 1 годину роботи адвоката:
попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин та ознайомлення з документами клієнта, складання договору про надання правової допомоги: 1,5 год. - 750 грн.;
участь у судовому засіданні 23.03.2017 року: 0,5 год. - 250 грн.;
підготовка процесуальних документів: 0,5 год. - 250 грн.;
консультації Клієнта у справі: 0,5 год. - 250 грн.
Всього - 1500,00 грн.
Також з акту № 1 прийому-передачі наданих послуг від 06 квітня 2017 року вбачається, що вартість наданих послуг становить 1500,00 грн.
Відповідно до вимог вище зазначених норм процесуального закону та роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 у п. 48 - витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, відповідно до ст. 78, 84, 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення судові витрати, а саме документально підтверджені витрати на оплату правової допомоги, понесені позивачем, а також з відповідача в силу п. 3 ст. 88 ЦПК України до стягнення підлягає 1280,00 грн. судового збору, за ставкою, що підлягала сплаті на день подання позову, пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 10, 31, 60, 88, 158, 169, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 233, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 113, 115 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.
Шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, про що 29 серпня 1998 року складено відповідний актовий запис № 429, свідоцтво про шлюб, видане повторно, серії І - ФМ № 147827 від 09.02.2017 року - розірвати.
Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_1 - «ОСОБА_1».
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати: а саме, витрати на оплату правової допомоги, наданої адвокатом Холмогорова Лариса Василівна згідно з договором про надання правової допомоги від 13 лютого 2017 року у сумі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень 00 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Головуюча О.М. Світлик