Справа № 466/3205/16 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/1763/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю:представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в розмірі 7 750 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ станом на 29 березня 2016 року становить 203 670, 00 грн. та три відсотки річних від суми боргу за 1093 дні прострочення, у розмірі 18 296,82 грн., а всього 221 966,82 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом було неповно зясовані обставини, що мають значення для справи. Апелянт вказує, що дійсно визнала те, що підписала розписку про позику коштів, проте вона зазначила, що зробила це під тиском позивача. Позивач скористався її безпорадним становищем, оскільки у неї хвора дитина, залякуючи та погрожуючи фізичною розправою, вимагав від неї підписати розписку. Також цю обставину підтвердили в судовому засіданні свідки, а саме: мати відповідачки ОСОБА_6 та цивільний чоловік відповідачки ОСОБА_7 Апелянт вважає, що виходячи з ст. 1046 ЦК України договір позики грошової суми у розмірі 8500 доларів США не було укладено в силу відсутності факту передачі грошей відповідачу.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам. Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження укладення договору позики від 28 листопада 2012р., ОСОБА_4 була власноручно написана розписка, яка засвідчує факт передачі їй грошової суми у розмірі 8500 (вісім тисяч пятсот) доларів США в борг, яку вона зобовязалась повернути до 01 квітня 2013 року, що підтвердили сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_9. (а.с.7)

Як вбачається із матеріалів справи 23 червня 2015 року ОСОБА_4частково повернула ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 16 000,00 гривень (еквівалент 750,00 доларів США, на момент повернення цієї частини боргу), що підтверджується розпискою. (а.с. 33)

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 районний суд виходив з того, що відповідач не виконала умови договору позики від 28 листопада 2012 р. у повному обсязі, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вищенаведена правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року по справі № 6-50цс16, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що договір позики не було укладено в силу відсутності факту передачі їй грошей, оскільки такі спростовуються розпискою від 28.11.2012р., з якої вбачається, що ОСОБА_4 взяла в ОСОБА_5 8 500 доларів США. (а.с. 7)

Покликання ОСОБА_10 в апеляційній скарзі про те, що вона підписувала розписку під тиском позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки таке не підтверджене належними доказами та спростовується самою розпискою, згідно якої така написана без натиску на ОСОБА_4, що засвідчили сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді