Справа №476/56/17 18.04.2017 18.04.2017 18.04.2017
Провадження №22-ц/784/971/17
Справа № 476/56/17 Головуючий у 1 інстанції Чернякова Н.В.
Провадження №22-ц/784/971/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

18 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Шагаєм О.А.,

за участі:

заявника - ОСОБА_2,

представника зацікавленої особи - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року, ухваленого у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

у с т а н о в и л а :

31 січня 2017 року ОСОБА_2 подала до Єланецького районного суду Миколаївської області заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, про тотожність її особи.

Заяву обґрунтовувала наступним.

Згідно свідоцтва про народження, вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Стоянівці, Кантемирівського району, Республіки Молдова, в сім'ї батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Після реєстрації у 1973 році шлюбу змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - ОСОБА_2.

У 1997 році вона прибула до України, де зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_1.

У 1998 році знялася з реєстрацій за названим місцем проживання у зв'язку з виїздом до Республіки Молдова, а у 2005 році - знову повернулася до України, де 15 липня 2006 року отримала паспорт громадянина України.

Проте, в грудні 2016 року втратила паспорт, у зв'язку з чим звернулася до компетентних державних органів за консультацією про можливі шляхи відновлення громадянства України, де їй було роз'яснено про необхідність встановлення тотожності її особи, тобто, що вона і ОСОБА_2, з вказаною датою та місцем народження, батьками - є однією і тією ж особою.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року у задоволені заяви відмовлено за її безпідставністю.

ОСОБА_2 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення її заяви.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та неправильним застосуванням районним судом норм процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін, оскільки районний суд постановив його з додержанням норм процесуального права.

Так, вирішуючи заяву ОСОБА_2 таким чином, як викладено в оскарженому судовому рішенні, суд 1 інстанції виходив з того, що чинним цивільним законодавством не передбачено можливості встановлення тотожності особи в порядку цивільного судочинства, за правилами окремого провадження, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Колегія суддів судової палати у повній мірі погоджується з установленими судом 1 інстанції обставинами та правовідносинами і вважає його висновки щодо них та результату вирішення заяви обґрунтованими та законними.

Дійсно, в силу Конституції України, статті 27 ЦПК України та пункту 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку конституційного, цивільного, кримінального, адміністративного та господарського судочинств.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 1, 3-4, 10-11, 303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Такий розгляд проводиться, виходячи із загальних засад цивільного законодавства про: неприпустимість свавільного втручання держави у сферу особистого життя людини, її цивільного права та інтересу; справедливість; добросовісність та розумність.

В порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 2 ст. 16 ЦК України) і обраний позивачем.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Для цього, він розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Виходячи з наведених вище норм, заявник і звернулася за захистом свого інтересу.

При цьому, вона не у повній мірі усвідомила їх сутність, у зв'язку з чим невірно визначилася у правильності обраного способу захисту права.

Так, статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків , зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

При цьому, тлумачення терміну «інші юридичний факти» законодавець не дає.

За теорією ж науки цивільного права, під юридичним фактом розуміють конкретну життєву обставину, з яким правова норма пов'язує виникнення, зміну або припинення правових відносин, настання певних юридичних наслідків.

Його ознаками є те, що він:

●прямо або опосередковано передбачений (закріплений) юридичними нормами;

●вказує на наявність або відсутність певних явищ матеріального світу (наприклад, наявність або відсутність родинних зв'язків між особами, шлюбу між ними тощо);

●містить інформацію про конкретні, індивідуальні обставини, які стосуються суспільних відносин, врегульованих правом, тобто юридичними фактами виступають лише обставини, які стосуються (прямо або опосередковано) найважливіших прав, обов'язків, свобод, інтересів тощо особи, колективних соціальних суб'єктів, держави та суспільства в цілому, реалізація яких врегульована правом;

●існує у встановленій законодавством процедурно-процесуальній формі (свідоцтво про укладення шлюбу, довідка, наказ тощо);

●викликає правові наслідки, передбачені законодавством (виникнення, зміну або припинення правовідносин).

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, та постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту:

●1) родинних відносин між фізичними особами;

●2) перебування фізичної особи на утриманні;

●3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

●4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

●5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

●6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

●7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

●8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

●9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Саме виходячи із виписаних положень і слід виходити при вирішенні питання, чи є заявлена вимога юридичним фактом взагалі і, чи може вона вирішуватися в цивільному судочинстві за правилами окремого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога ОСОБА_2 стосується не юридичного факту, у виписаному вище розумінні, а її особисто, як фізичної особи, суб'єкта можливих в майбутньому цивільних правовідносин, де основною метою є підтвердження її тотожності.

Причина цього, згідно її тверджень, втрата, вже після службової перевірки Департаментом з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами тимчасово території України ДМС України від 05 лютого 2015 року, паспорта громадянина України. Особи, що здійснювали перевірку, дійшли висновку про протиправність видачі заявниці паспорта громадянина України та констатували про необхідність його вилучення та знищення.

Між тим, законодавством України передбачена інший порядок отримання документів, що підтверджують тотожність фізичної особи. Він знаходиться в сфері адміністративних правовідносин громадянина і підрозділів Державної міграційної служби України, який і слід було використати.

Заявниця цього не вчинила, хоча могла і не позбавлена можливості й зараз його використати.

Оскільки обраний нею спосіб підтвердження своєї особистості не передбачено чинним цивільним законодавством, то у заяві слід відмовити.

Взявши до уваги, що цього, з таких же мотивів дійшов і суд 1 інстанції, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а тому її слід відхилити.

Що ж до доводів, викладених в апеляційній скарзі, то вони не можуть братися до уваги, оскільки є особистим баченням ОСОБА_2 положень чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавства, на яке вона посилається в обґрунтування своїх вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В.Серебрякова