Справа № 357/1056/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 квітня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1, в будинку зареєстрована та проживає її мати ОСОБА_3, відповідач тільки зареєстрований в цьому будинку, але за вказаною адресою не проживає, будь-яких домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження за ним права користування житловим приміщенням не існує, факт реєстрації відповідача за вказаною адресою створює для позивача ряд незручностей, вона не може оформити житлову субсидію. Позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги.

Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ЦПК України, причини неявки відповідача суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 23.04.2015 року ОСОБА_4, що стверджується копією цього свідоцтва, виданого 02.08.2016 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-1915.

Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.08.2016 року № 64907725 на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказаний вище будинок.

В судовому засіданні також встановлено, що в цьому будинку з 16.09.2010 року зареєстрована та постійно проживає ОСОБА_3 -мати позивачки, з 14.12.2004 року зареєстрований, але не проживає, відповідач по справі -племінник позивачки, що стверджується довідкою Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 30.01.2017 року № 56.

Факт реєстрації відповідача з 14.12.2004 року за вказаною вище адресою стверджується також відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області.

З пояснень позивача слідує, що відповідач -це син її рідного брата, він тільки зареєстрований за вказаною вище адресою, але не проживає з моменту реєстрації, його місце перебування невідоме, він не спілкується ні з нею, ні з своєю бабусею, реєстрація відповідача у вказаному вище житловому приміщенні створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом.

Той факт, що відповідач зареєстрований, але не проживає у АДРЕСА_1, підтверджується показами свідків -ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які добре знають позивачку, її сім'ю, часто бувають у селі Матюші за місцем проживання її матері.

Покази свідків приймаються судом до уваги, оскільки вони не суперечать іншим доказам по справі, свідки не є заінтересованими в результаті розгляду даної справи.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою.

Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11.

За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, за згодою власника житла відповідач був зареєстрований у АДРЕСА_1 на правах члена сім'ї власника житла, але відповідач з моменту реєстрації, тобто, більше року, не проживає за вказаною адресою, не користується житлом, але залишається зареєстрованим по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знявся, його реєстрація створює перешкоди для позивача у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, суду не надано.

А тому згідно положень вищенаведених правових норм відповідач втратив право на користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя А. М. Дмитренко