АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2565/17 Головуючий 1 інстанції Бондарєва І.В.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Котелевець А.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2017 року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1.

Заявник просила визнати незаконною Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №50487426 від 14 березня 2016 року.

В обґрунтування скарги посилалась на те, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2015 року у цивільній справі №645/11237/14-ц за її позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення часу спілкування з дитиною, встановлено порядок її участі у вихованні малолітнього онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_3 добровільно виконувати рішення суду відмовляється, спілкуватися з онуком не дає.

На виконання зазначеного судового рішення судом було видано виконавчий лист, який нею було пред'явлено до виконання до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

14 березня 2016 року державним виконавцем Манерком Д.Д. була винесена постанова № 50487426 про відмову у відкритті виконавчого провадження, яку заявник і просить визнати незаконною, оскільки держаний виконавець своїм рішенням позбавив її конституційних прав на правосуддя та обовязкове виконання судового рішення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року, у задоволенні скарги було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 - ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що суди не звернули уваги на те, що згідно із Законом України «Про виконавче провадження» саме на виконавчу службу покладається обов'язок з виконання виконавчих документів, що видаються судами; суди залишили поза увагою доводи заявника про те, що відповідач відмовляється добровільно виконувати рішення суду та те, що винесеною постановою державний виконавець фактично порушує права ОСОБА_2 та позбавляє її права спілкування з онуком.

Відповідно до приписів ч.4 ст.338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При повторному розгляді, ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2017 року скаргу ОСОБА_2 задоволено - визнано неправомірними дії та скасовано постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 від 14 березня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмови у прийнятті до провадження виконавчого документу) з примусового виконання виконавчого листа № 645/11237/14-ц, виданого 10 березня 2016 року Фрунзенським районним судом міста Харкова, про встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначивши час спілкування: кожна субота місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.

З такою ухвалою не погодився державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У суді апеляційної інстанції державний виконавець Манерко Д.Д. апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечувала, ОСОБА_3 вважала апеляційну скаргу обґрунтованою, ОСОБА_4 у письмовій заяві просив розглядати справу у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши обставини справи, не знаходить підстав для задоволення скарги.

Так, згідно з п.9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час ухвалення оскаржуваної постанови) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону на виконавчу службу покладається виконання виконавчих документів, що видаються судами.

Відповідно до ст.32 цього Закону заходами примусового виконання судового рішення є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права боржника, у тому числі якщо вони перебувають) в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату, (заробіток), доходи, пенсії, стипендію боржника; вилучення боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2015 року у справі № 645/11237/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення часу спілкування з дитиною та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_4 .Ю., третя особа - Служба у справах дітей Фунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення часу спілкування з дитиною, позовні вимоги задоволені частково - встановлено порядок участі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено час спілкування: кожна субота місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., у присутності матері ОСОБА_3.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено із його резолютивної частини посилання на визначення часу спілкування малолітнього ОСОБА_5, з бабою ОСОБА_2 та дідом ОСОБА_4 в присутності матері ОСОБА_3 (т.1 а.с. 100-104, 142-145).

Встановлено також, що між ОСОБА_2 (стягувачем) та ОСОБА_3 (боржником) не досягнуто домовленості щодо добровільного виконання судового рішення.

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 від 14 березня 2016 року №50487426 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №645/11237/14-ц, виданого 10 березня 2016 року Фрунзенським районним судом міста Харкова на виконання вищезазначеного судового рішення (т.4 а.с.103 ).

При ухвалені оскаржуваної постанови, державний виконавець виходив із того, що предявлений ОСОБА_2 до виконання виконавчий документ не містить заходів примусового виконання, оскільки рішенням суду цивільний позов вирішено по суті та стосується лише прав позивача, а саме встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього онука, та визначено час спілкування; виконання інших заходів, передбачених ч.4 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено у Главі 7 цього Закону, а саме виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії, або утриматися від їх вчинення, при цьому жодного обовязку боржника ОСОБА_3 вчинити дії або утриматися від їх вчинення рішенням суду не передбачено, а тому підстави для примусового виконання вказаного виконавчого документу відсутні.

Відмовляючи у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання, державний виконавець послався на п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що:

-10 березня 2016 року Фрунзенським районним судом міста Харкова на виконання судового рішення був виданий виконавчий лист;

-боржник ОСОБА_3 добровільно не виконує судове рішення про встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;

-за приписами Закону України «Про виконавче провадження» саме на виконавчу службу покладено обовязок з виконання виконавчих документів, що видаються судами, а тому оскаржуваною постановою державного виконавця порушуються права стягувача на спілкування з онуком.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, та такими, що узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, які були викладені в ухвалі від25 січня 2017 року (ч.4.ст.338 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема невірне тлумачення положень ст.ст.26,32 Закону України «Про виконавче провадження» не ґрунтується на законі.

Не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали і доводи апеляційної скарги стосовно того, що при розгляді скарги судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, а саме, суд обмежив державного виконавця в можливості надати додаткові пояснення, які б могли доповнити матеріали справи та обґрунтувати свої заперечення щодо позиції ОСОБА_2; крім того, суд позбавив державного виконавця права репліки, та залучив до справи надані заявником документи без їх попереднього дослідження.

У суді апеляційної інстанції державному виконавцю Манерко Д.Д. була надана можливість у повній мірі реалізувати своє право на участь у судовому засіданні, надати пояснення та висловити свої заперечення щодо позиції ОСОБА_2, а також висловити свою думку стосовно приєднаних до справи письмових доказів. Проте висловлені державним виконавцем Манерком Д.Д. доводи на правильність висновків суду першої інстанції не вплинули.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до констатації фактичних обставин справи, переліку судових рішень, які стосувались виконання рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2015 року у справі № 645/11237/14-ц, зміненого рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2015 року, і правого значення для вирішення даної скарги ОСОБА_2 не мають.

Отже, доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до положень п. 1 ст. 312 ЦПК України, - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: